ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 734/675/24                                       Головуючий у 1-й інстанції: Домашенко Ю.М.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2024 року                                                                          м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,
за участю секретаря 
судового засідання                                        Сулім А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні згідно із статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2024 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Гомоляко Денис Володимирович , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт) звернувся до Козелецького районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - відповідач/управління), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Гомоляко Денис Володимирович , про скасування постанови інспектора ВП № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області Гомоляко Д.В. серії ЕНА № 1434333 від 13 лютого 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а спірна постанова винесена безпідставно та з істотними порушеннями, не відповідає обставинам справи і вимогам закону, не містить належних та допустимих доказів його вини, а зазначені у ній обставини не відповідають дійсності. Вказав, що особисто не тонував та не наносив покриття на розсіювачі світлових приладів, що зменшує її прозорість та світло пропускання, використовував транспортний засіб в тому вигляді, в якому придбав. На його думку, висновки інспектора поліції про несправність (в темну пору доби) зовнішніх світлових приладів є надуманими, оскільки поліцейський жодних технічних засобів для визначення прозорості та світлопропускання не використовував.
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що мотиви, за яких інспектор прийшов до висновку про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Окрім того, встановлення нанесення на розсіювачах світлових приладів тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, повинно відбуватись за допомогою спеціалізованих пристроїв, що технічно можуть визначити наявність/відсутність таких обставин, однак, інспектором без використання таких пристроїв зроблено висновок на свій власний розсуд.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з частиною другою статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін у судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.
Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів враховує наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 13 лютого 2024 року інспектором ВП № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області Гомоляком Д.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1434333, відповідно до якої ОСОБА_1 13 лютого 2024 року о 20 год. 25 хв. в темну пору доби по вулиці Соборності в смт. Козелець Чернігівського району Чернігівської області керував транспортним засобом DAEWOO Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, чим порушив пункт 31.4.3. Правил дорожнього руху і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КУпАП, яка встановлює відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.
Постановлено накласти штраф у сумі 340, 00 гривень. 
Позивач звернувся до суду, не погоджуючись з прийнятою постановою. 
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи належними доказами підтверджено, що на розсіювачах задніх світлових приладів автомобіля, яким керував позивач, нанесено тонування чи покриття, що з огляду на його темний відтінок зменшує світлопропускання та силу світла і свідчить про порушення вимог пункту 31.4.3 Правил дорожнього руху.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із  статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила).
Згідно з пунктом 1.3 Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 31.1 Правил встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
За приписами підпункту «г» підпункту 31.4.3 пункту 31.4. Правил забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, а саме: на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
Згідно із пунктом 6.1.2 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання ДСТУ 3649:2010» не дозволяється застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.
Відповідно до частини першої статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності, зокрема, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, керування транспортним засобом на розсіювачах світлових приладів якого нанесено тонування, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена вказаною нормою.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані відповідно до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї норми закону, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.
За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Частиною другою, третьою статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Колегія суддів звертає увагу, що тільки належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, може підтвердити правомірність накладення на нього адміністративного стягнення та вважається належним доказом по справі.
Згідно з матеріалами справи, відповідачем як доказ вчинення позивачем правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності разом з відзивом надано суду першої інстанції оптичний диск з відеозаписами, а саме: 20240213201953_000013; 20240213203454_000014. Відеозаписи були здійснені на нагрудну відеокамеру поліцейського.
Після ознайомлення з відзивом на позовну заяву, ОСОБА_1 надав суду додаткові письмові пояснення, в яких не заперечив і не спростував належність чи допустимість цього доказу.
Вказаним відеозаписом, оглянутим колегією суддів, зафіксовано, що на розсіювачах задніх світлових приладів автомобіля DAEWOO Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, нанесено тонування (покриття), що з огляду на його темний відтінок зменшує світлопропускання та силу світла таких приладів.
Отже, матеріалами справи підтверджено порушення ОСОБА_1 пункту 31.4.3. Правил дорожнього руху і скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП.
Придбання автомобіля з таким дефектом у попереднього власника не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за вказаною нормою закону.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на необхідність застосування спеціальних технічних засобів для встановлення несправності світлових приладів, оскільки як правильно зауважено судом першої інстанції, згідно із пунктом 7.1.1 ДБН 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» відповідність вимогам 6.1.1 - 6.1.5, 6.1.6.1 - 6.1.6.3, 6.1.7.1 - 6.1.7.3, 6.1.7.5, 6.1.7.6 перевіряють візуально.
Відтак законодавцем не встановлено вимоги щодо наявності спеціальних знань в особи, яка здійснює візуальну перевірку відсутності на ПЗС, зокрема, покриву (тонування, фарбування тощо).
Твердження апелянта про відсутність в оскаржуваній постанові пункту Правил, який було порушено позивачем, спростовуються аналізом спірної постанови з якої чітко вбачається норма, яка порушена позивачем, та опис суті самого порушення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не спростовують законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та не дають достатніх підстав для його скасування.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                       Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Маринчак Н.Є.

                                                                                                    Штульман І.В.