П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  727/13416/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Смотрицький В.Г. 
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
19 серпня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Адміністративної комісії  при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови №6 від 03.11.2023р. про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2024 року позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти обгрунтованості доводів апелянта та просила відмовити в задоволенні позову.
Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів встановила наступні обставини справи.
03.11.2023 року Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 6, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ст. 152 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивач допустила невиконання робіт із косіння, знищення бур`янів на прилеглій території до навчального закладу за адресою м. Чернівці, вул. Проспект Незалежності, 88-Д, чим порушила Правила благоустрою населених пунктів Чернівецької міської територіальної громади, затверджених рішенням Чернівецької міської ради від 29.06.2023р. №1282 (п.10.11 додатку 2 до Правил). 
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачкою правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, є недоведеним, а відповідач, при винесенні оскаржуваної постанови, неналежним чином задокументував наявність правопорушення, що унеможливлює встановлення об`єктивної сторони правопорушення та вини позивачки у його вчиненні.
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, дійшов наступних висновків.
Згідно до ч. 1 cт. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 218 КУпАП встановлено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, частинами першою - четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.
Оскаржуваною постановою притягнуто позивача, директора ліцею №7, до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП за порушення Правила благоустрою населених пунктів Чернівецької міської територіальної громади, затверджених рішенням Чернівецької міської ради від 29.06.2023р. №1282 (п.10.11 додатку 2 до Правил). .
Статтею 152 КУпАП передбачено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу (ч. 2 ст. 5 КУпАП).
Відповідно до п.п. 7 п. "а" ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, організація благоустрою населених пунктів.
З ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" вбачається, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту.
До повноважень сільських, селищних і міських раду сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів (ст. 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
Відповідно до ч. 1 ст.20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).
На території Чернівецької міської територіальної громади діють "Правила благоустрою населених пунктів Чернівецької міської територіальної громади", що затверджені рішенням Чернівецької міської ради від 29 червня 2023 року №1282 (далі –Правила).
Правила благоустрою території міста є нормативно-правовим актом, яким встановлюється порядок благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою міста, регулюються права та обов`язки учасників правовідносин у сфері благоустрою території міста, встановлюється порядок комплексного розчищення та озеленення територій, а також комплекс соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, з метою раціонального використання території міста, належного утримання та охорони.
Перелік дій та бездіяльності, які вважаються порушенням цих Правил також наведений в додатку 2 до цих Правил; в) притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства у сфері благоустрою, не звільняє їх від обов?язку відшкодування шкоди, завданої внаслідок такого порушення, у порядку, передбаченому чинним законодавством; г) надання в оренду територій, будівель і приміщень не знімає відповідальності з власника (балансоутримувача) таких об?єктів за їх технічний та санітарний стан. Відповідно до пункту 10.11 Додатку №2 до Правил передбачає, що невиконання робіт з косіння, знищення бур?янів та об?єктів рослинного карантину на прилеглих і закріплених територіях, газонах, зелених зонах, алеях парках, скверах дворових територіях тощо, передбачено адміністративну відповідальність по ст. 152 КУпАП.
Згідно з п.3 додатку 1 до Правил благоустрою межі утримання прилеглих територій, підприємств, установ організацій: прилегла територія (території, прилеглі до об?єктів соціальної інфраструктури, закладів охорони здоров?я та навчальних закладів - суб?єктом господарювання, на яких покладається утримання прилеглої території є суб?єкти господарювання, що експлуатують вказані об?єкти. Межі утримання прилеглої території підприємства, установи, організації (не менше) - 15 м від огорожі, споруди або межі території та до проїжджої частини вулиці.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (частина 2 статті 254 КУпАП).
Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина 2 статті 256 КУпАП).
Згідно частини 3 статті 256 КУпАП передбачено, що у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі (частини 4 статті 256 КУпАП).
Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення від 12.09.2023, зі змісту якого вбачається, що правопорушення позивача з об`єктивної сторони полягало тому, що вона допустила невиконання робіт із косіння, знищення бур`янів на прилеглій території до навчального закладу за адресою м. Чернівці, вул. Проспект Незалежності, 88-Д..
При цьому, до протоколу долучено пояснення позивача, що непокошена територія відноситься до території магазину, що незаконно побудований на території навчального закладу. 
Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
Як встановлено з наявних матеріалів справи, єдиними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення є фотознімки прилеглої території до навчального закладу.
Так, оглянувши наявні в матеріалах справи докази вчинення позивачем інкримінованого їй правопорушення, судова колегія не погоджується з позицією відповідача про їх належність і достатність.
В даному випадку, надані фотознімки не дають можливості встановити, що вказана територія дійсно відносяться до територій саме навчального закладу, а не іншої будівлі. Також, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про неможливість встановлення з вказаних доказів розміру та конкретного розташування прилеглої території до навчального закладу, на якій повинно здійснюватись косіння та знищення бур`янів.
Як встановлено судом першої інстанції та було підтверджено в ході апеляційного перегляду справи зі змісту відзиву на апеляційну скаргу, позивач відзначає, що непокошена територія відноситься до магазину, що побудований на території навчального закладу, що підтверджується долученими до матеріалів справи «Print Screen» з сайту https://www.google.com.ua/maps/ та фотографіями, що здійснено на особистий технічний засіб представником позивача на DVD диску (а.с. 71).
З даних фото та наданих в судовому засіданні суду першої інстанції пояснень представником позивача та свідком ОСОБА_2 , встановлено наявність будівлі (магазину) на території ліцею №7 за адресою АДРЕСА_1 .
Дана обставина відповідачем не спростована.
В свою чергу, посилання апелянта на той факт, що магазин і прилегла до нього територія жодного відношення до території навчального закладу не мають, оскільки вказаний об`єкт розміщено з іншої сторони місця, де інспектором здійснювалась фотофіксація, судовою колегією відхиляються, як такі, що не підтверджуються жодними належними та достатніми доказами.
Судова колегія повторно наголошує, що долучені фотознімки не дають змоги встановити вказані обставини. 
При цьому, колегія суддів вважає вказані доводи апелянта суперечливими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач взагалі відзначав про відсутність будь-яких доказів того, що на території навчального закладу знаходиться самовільно розміщений магазин, оскільки інспектором з благоустрою не було виявлено будь-яких самовільно розміщених тимчасових споруд.
Вказана обставина розцінюється судом як докази неповноти розгляду адміністративною комісією при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради справи про адміністративне правопорушення  ОСОБА_1 , за результатом якої була постановлена постанова №6 від 03.11.2023 року.
Інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.152 КУпАП відповідач не надав.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Сам по собі опис адміністративного правопорушення в постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення та зібрання і дослідження належних і достатніх доказів в його підтвердження.
Стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зокрема, викладені в постанові по справі про адміністративне правопорушення обставини повинні чітко та однозначно свідчити про повноту та об`єктивність встановлених обставин справи та її розгляду, а також відображати конкретний склад адміністративного правопорушення, що повинно підтверджуватись відповідними доказами.
Зважаючи на встановлені обставини, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у своїх численних рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що дотримання органами державної влади або уповноваженими службовими особами встановленої законом процедури притягнення особи до юридичної відповідальності є невід`ємним елементом права особи на справедливий суд констатований у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже будь-яке відхилення від встановленого порядку є порушенням та не може гарантувати застосування до особи справедливих правових заходів, закладених в нормах чинного законодавства.
Отже, враховуючи недотримання відповідачем передбаченого законом порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.
За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Адміністративної комісії  при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Матохнюк Д.Б.