Номер провадження: 22-ц/813/4493/24 
Справа № 501/3864/23
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 29 грудня 2023 року про повернення заяви про забезпечення позову заявнику, постановлену під головуванням судді Пушкарського Д.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання договору кредиту недійсним, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2023року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі АТ «Райффайзен Банк»), в якому просив визнати недійсним кредитний договір, розірвати його, та зобов`язати повернути ОСОБА_1  все, що одержав АТ «Райффайзен Банк» на виконання вказаного правочину за цим кредитним договором, та стягнути з АТ «Райффайзен Банк» на користь позивача 74604,96 грн. спричинених матеріальних збитків, посилаючись на те, що вінвизнаний потерпілим у кримінальній справі та згідно ст. 55 КПК України, він як потерпілий у кримінальному провадженні має право на стягнення матеріальної та моральної шкоди.
29 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти не менше ніж 150 тисяч грн., які знаходяться у користуванні на кореспондентському рахунку відділення Райффайзен Банка у місті Чорноморську Одеської області, та заборонити відділенню Райффайзен Банку у місті Чорноморську Одеської області списувати з кредитного рахунку №1926496200 (відкритого на моє ОСОБА_1 ) грошові кошти.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 29 грудня 2023 року заява ОСОБА_1  про забезпечення позову повернута заявнику, оскільки заява подана з порушенням вимог ч.1, ч.6 ст. 151 ЦПК України, а саме: до заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду про повернення заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення заяви, оскільки він звільнений від сплати судового збору, а зустрічне забезпечення заявлено не було, оскільки банком без зустрічного забезпечення списувалися та списуються з кредитного рахунку, відкритого на ім`я позивача грошові кошти.
Також, ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга на рішення суду.
Відзиву на апеляційну скаргу на ухвалу суду подано не було.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
В судове засідання, призначене судове засідання на 25 червня 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 156, 157, 159-160).
Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 164-165).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Райффайзен Банк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір, розірвати його, та зобов`язати повернути ОСОБА_1 все, що одержав АТ «Райффайзен Банк» на виконання вказаного правочину за цим кредитним договором, та стягнути з АТ «Райффайзен Банк» на користь позивача 74604,96 грн. спричинених матеріальних збитків.
Під час розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти не менше ніж 150 тисяч грн., які знаходяться у користуванні на кореспондентському рахунку відділення Райффайзен Банка у місті Чорноморську Одеської області, та заборонити відділенню Райффайзен Банку у місті Чорноморську Одеської області списувати з кредитного рахунку №1926496200 (відкритого на моє ОСОБА_1 ) грошові кошти.
Повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана з порушенням вимог ч.1, ч.6 ст. 151 ЦПК України, а саме: до заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення.
Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Статтею 151 ЦПК України визначені вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову.
Зокрема, за змістом пункту 5 частини 1, частини 6 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Відповідно до частини 10 статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
Таким чином, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) вказано, що «у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що звільнення позивачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції при пред`явленні позову, але й при поданні заяв про забезпечення доказів або забезпечення такого позову.
Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та безпідставно зазначив, що позивач, як пільговик не надав до суду жодних доказів про звільнення його від сплати судового збору.
Також суд дійшов помилкового висновку про те, що заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою, що відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально застосував норми процесуального закону та дійшов помилкового висновку про повернення заяви про забезпечення позову з підстав відсутності доказів щодо сплати судового збору, допустивши цим порушення вимог процесуального права, а тому вимоги апеляційної скарги в частині скасування ухвали суду є обґрунтованими.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1  також на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2024 року, яким у задоволенні позову було відмовлено, була подана апеляційна скарга, в якій ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Постановою Одеського апеляційного суду від 25 червня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2024 року залишено без змін.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскільки у справі постановлено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, у апеляційного суду відсутні підстави для направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про забезпечення позову, так як справа розглянута по суті предмета спору.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 29 грудня 2023 року – скасувати.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 02 липня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова