ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року 
м. Київ

справа № 640/23574/20
адміністративне провадження № К/9901/30368/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Єзерова А.А., Стародуба О.П.,
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2021 (головуючий суддя Чудак О.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 (головуючий суддя Мельничук В.П., судді Лічевецький І.О., Оксененко О.М.)
у справі №640/23574/20 
за позовом ОСОБА_1 
до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти в особі Комітету з питань етики 
про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду            м. Києва з позовом до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти в особі Комітету з питань етики (далі - Комітет з питань етики), в якому просив:
1.1. визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення наявності текстових запозичень без посилання на джерело у таких наукових публікаціях позивача:
1) Побудова моделей структурного типу з метою ідентифікації вимірів інформаційного потенціалу // Проблеми і перспективи економіки та управління, 2015 p., № 3, с. 45-52;
2) Формування стратегій розбудови економіки інформаційного типу з метою забезпечення економічної безпеки держави // Економіка України, 2016 p., № 3, с. 17-28;
3) Інформаційна економіка як основа соціально-економічної регенерації України // Економіка України, 2014 p., № 11, с. 51-61;
4) Теоретичні основи формування економічної безпеки підприємств // Сіверянський літопис, 2007, № 4, с. 161-171;
1.2. визнати протиправним і скасувати рішення Комітету з питань етики від 11.09.2020 за скаргами на порушення академічної доброчесності у наукових публікаціях доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 .
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прийняття спірного рішення здійснено з грубим порушенням права позивача на участь у процесі прийняття рішення суб`єктом владних повноважень. Позивачем вказано, що здійснивши дії зі встановлення порушень академічної доброчесності у ряді його наукових публікацій, відповідач вийшов за межі повноважень, які передбачені законом. Також зазначав, що поняття «академічний плагіат» з`явилося на рівні Закону 06.09.2014, а тому встановлення такого порушення та застосування до особи будь-яких негативних наслідків, пов`язаних з таким порушенням можливе лише за результатами перевірки відповідних наукових праць, які опубліковані після 06.09.2014.
3. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021, позов задоволено частково. 
3.1. Визнано протиправними дії Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти в особі Комітету з питань етики щодо встановлення наявності текстових запозичень без посилання на джерело у таких наукових публікаціях ОСОБА_1 :
1) Побудова моделей структурного типу з метою ідентифікації вимірів інформаційного потенціалу // Проблеми і перспективи економіки та управління, 2015 p., № 3, с. 45-52;
2) Формування стратегій розбудови економіки інформаційного типу з метою забезпечення економічної безпеки держави // Економіка України, 2016 p., № 3, с. 17-28;
3) Інформаційна економіка як основа соціально-економічної регенерації України // Економіка України, 2014 p., № 11, с. 51-61;
4) Теоретичні основи формування економічної безпеки підприємств // Сіверянський літопис, 2007, № 4, с. 161-171.
3.2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини: 
4.1. До Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (далі - Національне агентство)  надійшли звернення народного депутата України Совсун І.Р. від 22.06.2020       № 223д9/9-2020/83588 та 11.08.2020 № 223д9/9-2020/131791, голови Ради старійшин всеукраїнської молодіжної громадської організації «Фундація регіональних ініціатив» від 18.06.2020 № 03-10-1/20/05з, голови ради ГО «ТРОН» від 25.06.2020 та 09.07.2020, лист Секретаріату Кабінету Міністрів України від 12.08.2020, в яких йдеться про наявність порушення академічної доброчесності у формі академічного плагіату в наукових працях доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 та (або) вимагається перевірити зазначену інформацію.
4.2. 04.09.2020 відповідачем складено лист № 993 на ім`я позивача щодо вказаних обставин з пропозицією взяти участь 11.09.2020 о 10 годині у засіданні Комітету з питань етики. Крім того, на офіційному сайті Відповідача опубліковано оголошення про запрошення Позивача на вказане засідання.
4.3. 11.09.2020 за результатами засідання Комітетом з питань етики прийнято рішення за скаргами на порушення академічної доброчесності у наукових публікаціях доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 , яким констатовано наявність текстових запозичень без посилання на джерело у публікаціях 2, 3, 5, 6 доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 . Фактично, відповідно до Закону України «Про освіту» від 05.09.2017, ці порушення визначаються як академічний плагіат.
Також у зазначеному рішенні вказано, що оскільки компетенція Національного агентства у сфері дотримання академічної доброчесності не обмежується реакцією лише на академічний плагіат у дисертаційних дослідженнях, а й присутня щонайменше в межах усіх акредитаційних процедур, а також відповідно до частини 9 статті 19 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII, Комітет рекомендує Національному агентству:
- прийняти рішення про встановлення факту текстових запозичень без посилання на джерело у публікаціях 2, 3, 5, 6 доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 ;
- взяти до уваги факт виявлення текстових запозичень без посилання на джерело у публікаціях доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 при здійсненні акредитаційних процедур (за потреби);
- звернути увагу Національного університету «Чернігівська політехніка» на те, що існуюча у цьому ЗВО політика, стандарти і процедури дотримання академічної доброчесності не спроможні реагувати на виявлені порушення;
- звернутися до Тернопільського національного економічного університету з пропозицією утриматися від дій і рішень, що можуть порушувати незалежність Національного агентства під час реалізації його повноважень.
При цьому, у рішенні під зазначеними публікаціями вказано:
ОСОБА_1 . Побудова моделей структурного типу з метою ідентифікації вимірів інформаційного потенціалу // Проблеми і перспективи економіки та управління, 2015 р.,              № 3, С. 45-52 (публікація 2);
ОСОБА_1 Формування стратегій розбудови економіки інформаційного типу з метою забезпечення економічної безпеки держави // Економіка України, 2016 р., № 3, С. 17-28 (публікація 3);
ОСОБА_1 Інформаційна економіка як основа соціально-економічної регенерації України // Економіка України. - 2014. - № 11. - С. 51-60 (публікація 5);
ОСОБА_1 . Теоретичні основи формування економічної безпеки підприємств // Сіверянський літопис. -2007. - № 4. - С. 161-171 (публікація 6).
4.4. Вважаючи вказані дії та рішення Комітету з питань етики протиправними та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду з цим позовом.
5. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, задовольнив позов частково, виходячи із того, що перевірка наукової праці на наявність плагіату повинна супроводжуватися забезпеченням особі процесуальних гарантій її участі у такій перевірці та можливості захисту її прав та інтересів, але відповідачем при прийнятті рішення від 11.09.2020 такі права позивача та принцип гласності було порушено. Суд вказав, що станом на час здійснення позивачем зазначених публікацій законодавством не було передбачено визначення поняття плагіат і до 06.09.2014 відповідальності за плагіат і законодавчих норм, якими, у тому числі, керувався відповідач, не існувало, а тому застосування таких норм до позивача та поширення на нього повноважень Національного агентства не відповідає принципу дії закону в часі, закріпленого статтею 58 Конституції України. 
При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Комітету з питань етики від 11.09.2020 за скаргами про порушення академічної доброчесності у наукових публікаціях доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що безпосередньо вказаним рішенням до позивача не застосовано негативні наслідки, у тому числі, що передбачені Законом України «Про вищу освіту», рішення має лише рекомендаційний характер, у зв`язку з чим воно не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
6. Національне агентство подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 і закрити провадження у справі, або ж ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
6.1. Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та допущення ними порушень норм процесуального права. У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що ця справа підлягає касаційному оскарженню на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо меж повноважень Національного агентства у контексті питань академічної доброчесності.
6.2. Відповідач наполягає на тому, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Мотивує свою позицію тим, що Комітет з питань етики не є суб`єктом владних повноважень та не має права приймати юридично значимих рішень, не діє самостійно, а є лише робочим органом, який виконує допоміжну функцію. Звертає увагу, що рішення, рекомендації та висновки Комітету з питань етики не створюють, не змінюють та не припиняють будь-які правовідносини, не є обов`язковими для третіх осіб та не спричиняють правових наслідків для третіх осіб, в тому числі у сфері публічно-правових. Водночас, скаржник звертає увагу, що скасування рішення спеціалізованої вченої ради щодо присудження ОСОБА_1 наукового ступеню або позбавлення його будь-якого спеціального права спірним рішення не відбулося. При цьому, функції Комітету з питань етики не містять владної складової, оскільки результати таких підлягають розгляду та оцінці Національним агентством, яке безпосередньо приймає відповідні рішення.
7. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Позивач вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
8. Під час розгляду касаційної скарги колегія суддів враховує приписи частин 1-2 статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
9. Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
10. Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19- рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
11. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
12. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетятка та Шереметьєв проти України»).
13. ЄСПЛ у пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» констатував, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
14. Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
15. За частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захистити у передбачений процесуальним законом спосіб.
16. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
17. Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини 1 статті 4 КАС України).
18. Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини 1 статті 4 КАС України).
19. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).
20. Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але й їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір, тобто по відношенню до особи, яка звернулася до суду. Прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні управлінських функцій рішення, вчинені дії або бездіяльність повинні безпосередньо стосуватися правового статусу (прав, законних інтересів, свобод, обов`язків) цієї особи.
21. Як підсумок, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (такі ж висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18.09.2018 у справі № 823/218/17 (пункти 24, 25), від 12.03.2019 у справі                            № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а, від 18.12.2019 у справі № 826/2323/17 (пункти 18, 19), від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі № 175/1571/15 (пункт 72), від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, пункт 28).
22. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
23. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
24. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
25. Статус Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти визначено Законом України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1556-VII).
26. Статтею 17 цього Закону передбачено, що Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти є постійно діючим колегіальним органом, уповноваженим цим Законом на реалізацію державної політики у сфері забезпечення якості вищої освіти.
Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти є юридичною особою публічного права, яка діє згідно з цим Законом і статутом, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
27. Серед органів, які здійснюють управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень, є Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти (пункт 8 частини 1 статті 12 Закону № 1556-VII).
28. Відповідно до частини 9 статті 19 Закону № 1556-VII у складі Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти утворюються Комітет з питань етики, Апеляційний комітет, а також інші комітети, що формуються з числа членів Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти. Комітет з питань етики розглядає питання академічного плагіату і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти. Апеляційний комітет розглядає звернення, заяви і скарги щодо діяльності та рішень спеціалізованих вчених рад і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.
29. Частиною 6 статті 6 Закону № 1556-VII визначено, що до захисту допускаються дисертації (наукові доповіді), виконані здобувачем наукового ступеня самостійно. Виявлення в поданій до захисту дисертації (науковій доповіді) академічного плагіату є підставою для відмови у присудженні відповідного наукового ступеня.
Виявлення академічного плагіату у захищеній дисертації (науковій доповіді) є підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня та видачу відповідного диплома. Якщо дисертація (наукова доповідь), в якій виявлено академічний плагіат, була захищена у постійно діючій спеціалізованій вченій раді, науковий керівник (консультант), офіційні опоненти, які надали позитивні висновки про наукову роботу, та голова відповідної спеціалізованої вченої ради позбавляються права брати участь у роботі спеціалізованих вчених рад строком на два роки, а заклад вищої освіти (наукова установа) позбавляється акредитації відповідної постійно діючої спеціалізованої вченої ради та права створювати разові спеціалізовані вчені ради строком на один рік. Якщо дисертація (наукова доповідь), в якій виявлено академічний плагіат, була захищена у разовій спеціалізованій вченій раді, науковий керівник, члени цієї ради та офіційні опоненти, які надали позитивні висновки про наукову роботу, позбавляються права брати участь у роботі спеціалізованих вчених рад строком на два роки, а заклад вищої освіти (наукова установа) позбавляється права створювати разові спеціалізовані вчені ради строком на один рік.
Скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня у разі виявлення академічного плагіату здійснюється Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти за поданням Комітету з питань етики у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, та може бути оскаржене відповідно до законодавства.
30. Тобто, Законом № 1556-VII передбачено, що рішення Національного агентства про скасування присудження наукового ступеня може бути оскаржено. При цьому, Національного агентства скасовує рішення про присудження наукового ступеня за поданням Комітету з питань етики.
31.  Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти» від 15.04.2015 № 244 затверджено Статут Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (далі - Статут).
32. Відповідно до положень цього Статуту Національне агентство є постійно діючим колегіальним органом, уповноваженим Законом № 1556-VII на реалізацію державної політики у сфері забезпечення якості вищої освіти (пункт 1); є юридичною особою публічного права, засновником якої є держава (пункт 5); скасовує рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня у разі виявлення академічного плагіату за поданням Комітету з питань етики у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт 9). 
33. Суд зазначає, що положення статті 17 Закону № 1556-VII та Статуту свідчать про відповідність статусу Національного агентства вимогам КАС України в частині правосуб`єктності відповідача.
34. У складі Національного агентства утворюються Комітет з питань етики, Апеляційний комітет, а також інші комітети, що формуються з числа членів Національного агентства (пункт 20 Статуту).  
35. Пунктом 21 Статуту закріплено, що Комітет з питань етики розглядає питання академічного плагіату і вносить відповідні подання до Національного агентства, а також здійснює інші повноваження, покладені на нього Національним агентством.
36. Положення про Комітети Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, затверджено Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти 25.02.2019 року (далі - Положення), пунктом 5 якого визначено загальні функції комітетів Національного агентства:
1)  виконують функції, покладені на них рішенням Національного агентства і цим Положенням;
2)  сприяють Національному агентству у виконанні завдань, що покладаються на нього законодавством України;
3)  готують та доопрацьовують за дорученням проекти рішень Національного агентства;
4) збирають та аналізують інформацію з питань, що належать до повноважень комітетів;
5) виконують доручення Національного агентства та надають пропозиції до формування порядку денного засідань Національного агентства;
6) забезпечують розгляд звернень, що надійшли до Національного агентства в установленому порядку відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;
7)  забезпечують підготовку письмових звітів про підсумки своєї діяльності.
37. Комітети відповідно до підпункту 7.1. Положення мають право, зокрема, виносити питання та проекти рішень на розгляд Національного агентства; приймати рішення, ухвалювати рекомендації, надавати висновки та вчиняти інші дії з метою виконання покладених на комітети завдання.
38. За змістом підпункту 11.1. Положення за результатами розгляду питань на засіданнях комітетів приймаються: рішення; рекомендації; висновки.
39. Додатком до цього ж Положення є Перелік та повноваження комітетів Національного агентства. Відповідно до Повноважень комітетів Національного агентства Комітет з питань етики:
- розглядає звернення, заяви і скарги щодо виявлення академічного плагіату, фабрикацій, фальсифікацій та інших порушень академічної доброчесності;
- виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством.
40. Як встановлено судами попередніх інстанцій спірним рішенням від 11.09.2020 Комітетом з питань етики констатовано наявність текстових запозичень без посилання на джерело у публікаціях 2, 3, 5, 6 доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 . Фактично, відповідно до Закону України «Про освіту» від 05.09.2017, ці порушення визначаються як академічний плагіат. Під зазначеними публікаціями вказано:
- ОСОБА_1 . Побудова моделей структурного типу з метою ідентифікації вимірів інформаційного потенціалу // Проблеми і перспективи економіки та управління, 2015 р.,              № 3, С. 45-52 (публікація 2);
- ОСОБА_1 Формування стратегій розбудови економіки інформаційного типу з метою забезпечення економічної безпеки держави // Економіка України, 2016 р., № 3, С. 17-28 (публікація 3);
- ОСОБА_1 Інформаційна економіка як основа соціально-економічної регенерації України // Економіка України. - 2014. - № 11. - С. 51-60 (публікація 5);
- ОСОБА_1 . Теоретичні основи формування економічної безпеки підприємств // Сіверянський літопис. -2007. - № 4. - С. 161-171 (публікація 6).
Також у спірному рішенні вказано, що оскільки компетенція Національного агентства у сфері дотримання академічної доброчесності не обмежується реакцією лише на академічний плагіат у дисертаційних дослідженнях, а й присутня щонайменше в межах усіх акредитаційних процедур, а також відповідно до частини 9 статті 19 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII, Комітет рекомендує Національному агентству:
- прийняти рішення про встановлення факту текстових запозичень без посилання на джерело у публікаціях 2, 3, 5, 6 доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 ;
- взяти до уваги факт виявлення текстових запозичень без посилання на джерело у публікаціях доктора економічних наук, професора ОСОБА_1 при здійсненні акредитаційних процедур (за потреби);
- звернути увагу Національного університету «Чернігівська політехніка» на те, що існуюча у цьому ЗВО політика, стандарти і процедури дотримання академічної доброчесності не спроможні реагувати на виявлені порушення;
- звернутися до Тернопільського національного економічного університету з пропозицією утриматися від дій і рішень, що можуть порушувати незалежність НАЗЯВО під час реалізації його повноважень.
41. Зі змісту оскарженого рішення вбачається, що воно вказує на встановлення певних обставин, містить пропозицію щодо вчинення певних дій та ухвалення певного рішення.
42. Верховний Суд доходить висновку, що спірне рішення Комітету з питань етики є процедурним, не породжує правових наслідків для позивача, а тому не може бути самостійним предметом судового оскарження. Це рішення з урахуванням його змісту, висновків та вирішених питань не має впливу на права, обов`язки та інтереси позивача як учасника освітнього процесу, не скасовує присудження наукового ступеня, не звужує і не скасовує його прав, а отже, не породжує й правовідносин, у яких виникає публічно-правовий спір, за результатом вирішення якого може бути ухвалене судове рішення, яке б відповідало завданню адміністративного судочинства.
43. Процедурні рішення, які передують прийняттю Національним агентством рішення про скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня, не можуть бути самостійним предметом судового оскарження, оскільки не порушують права учасників цих відносин і, відповідно, не породжують для них права на судовий захист. Воно носить суто інформаційно-рекомендаційний характер для забезпечення виконання основних завдань та функцій Національним агентством.
44. Такі рішення можуть бути оцінені судом лише після прийняття Національним агентством відповідного рішення та у межах розгляду справи, предметом якої є оскарження такого рішення особою, чиїх прав воно стосується.
45. ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав, що дії Комітету з питань етики із проведення перевірки відповідних наукових публікацій були здійснені із порушенням  вимог Закону, що свідчить про протиправність таких дій, а також прийнятого за результатами проведення таких дій рішення від 11.09.2020. У позовній заяві вказано, що вчиняючи дії щодо встановлення порушень академічної доброчесності у наукових працях, відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
46. У розрізі сформульованих позовних вимог варто зазначити, що дії та заходи, які передували прийняттю оскарженого рішення, так само не можуть бути предметом судового розгляду як такі, що не несуть жодних наслідків для позивача. 
47. ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
48. Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
49. У контексті цих конституційних норм поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають не лише під юрисдикцію адміністративних судів, а й узагалі не підлягають судовому розгляду.
50. Підхід до визначення спорів, що не підлягають судовому розгляду, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала, зокрема в постановах від 22.09.2021 у справі № 9901/144/21, від 18.08.2022 у справі № 990/94/22, від 17.11.2022 у справі                     № 990/116/22, від 20.07.2023 у справі № 990/80/23, від 25.04.2024 у справі № 990/27/24.
51. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій помилково розглянули цей спір по суті.
52. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
53. Оскільки розгляд спору, заявленого в позовній заяві ОСОБА_1 , перебуває поза межами юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, Верховний Суд дійшов висновку про те, що провадження у цій справі слід закрити.
54. Відповідно до частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
55. Суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушили норми процесуального права, у зв`язку з чим касаційну скаргу слід задовольнити, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 - скасувати, провадження у справі - закрити.
Керуючись статтями 238, 341, 345, 349, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти задовольнити.  
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 скасувати.
Провадження у справі №640/23574/20 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти в особі Комітету з питань етики про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення закрити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач                                                                                          В.М. Шарапа

Судді                                                                                                              А.А. Єзеров

                                                                                                              О.П. Стародуб