П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/18797/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.   
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
01 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Залімського І. Г.  Кузьмишина В.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В жовтні 2023 року позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
1. Визнати протиправним Розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 для призначення страхових виплат.
2. Визнати протиправним Розрахунок страхових виплат ОСОБА_1 (Додаток №3 до наказу ВД Фонду від 6.12.2004 р. № 1745).
3. Визнати нечинною частину 5 Постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі від 07.02.2006 року № 181 в частині встановлення розміру щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.10.2023 року.
4. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести Розрахунок страхових виплат ОСОБА_1 , в частині встановлення розміру щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.10.2023 року.
Ухвалою суду від 30.10.2023 позовну заяву залишено без руху, в якій вказано, що позивачу у цей строк необхідно усунути зазначені недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску та доказів для їх підтвердження; позовної заяви в двох примірниках із зазначенням дійсних обставин щодо звернення до суду з позовом (позовами) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
На виконання ухвали суду позивач надав позовну заяву в двох примірниках з такими ж позовними вимогами та із зазначенням обставин щодо звернення до суду з позовом (позовами) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Також позивач просив поновити строк звернення до суду, без зазначення підстав для його поновлення та заяву від 02.11.2023, в якій зазначив, що є особою похилого віку ІІ гр. інвалідності. Після хірургічної операції з вересня 2023 року пересувається у інвалідній колясці.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.11.2023 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві позивача від 02.11.2023. Позовну заяву повернуто позивачу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 31.01.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року скасував. Справу направив до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.02.2024 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві позивача від 02.11.2023.
Продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду протягом 10 днів з отримання цієї ухвали заяви, в якій вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду.
ОСОБА_1 подав клопотання від 01.03.2024, в якому просив поновити строк звернення до суду. Вказав, що постановами ВС від 24.04.2018 (№646/6250/17) від 19.06.2018 (№646/6250/17), від 15.09.2020 (№635/7878/16) сформульовано правову позицію, згідно якої пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), відтак до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначенні права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Зазначив, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі № 560/3757/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 11.02.2023. Вказаним рішенням суду підтверджено його статус "Непрацюючої особи з інвалідністю II групи", відповідно пенсія за віком та щомісячні страхові виплати у зв`язку з втратою професійної працездатності визнані його єдиним джерелом існування.
Також зазначив, що згідно п. 3) ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.03.2023 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві позивача від 01.03.2024. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії  повернуто позивачеві.

IІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, дійшов висновку, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду визначений ст.122 КАС України, та не доведено існування поважних причин пропуску такого строку.

ІV. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на положення ст.268 ЦК України, відповідно до п.3 ч.1 якої позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.
Зазначає, що з 2023 року його єдиним джерелом існування є пенсія та щомісячна страхова виплата. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі № 560/3757/23 підтверджено його статус "Непрацюючої особи з інвалідністю ІІ групи".
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частина 1 статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Частиною ст.121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежними від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними доказами.
Положеннями чинного процесуального законодавства, передбачено, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
При визначенні початку строку звернення суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
З матеріалів справи встановлено, що оскаржувана постанова відділення виконавчої дирекції ФСС НВ №181 прийнята 07.02.2006, а підставою для визначення відповідної частини втраченого заробітку слугували оскаржувані "Розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 для призначення страхових виплат" та "Розрахунок страхових виплат ОСОБА_1 " (Додаток №3 до наказу ВД Фонду від 6.12.2004 р. № 1745).
Водночас, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у даній справі лише в жовтні 2023 року, тобто через 17 років після призначення страхових виплат.
Позивач вказує, що звернувся до відповідача з проханням привести розрахунок страхових виплат ОСОБА_1 , що встановлені постановою № 181 від 07.02.2006, у відповідність до законодавства.
Листом від 04.10.2023 у перерахунку було відмовлено з посиланням на те, що при розрахунку у 2006 році "застосовано номінальну заробітну плату найманих працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2004 рік (за рік, що передує року призначення страхової виплати)".
Відповідач повідомив позивача, що згідно заяви ОСОБА_1 від 31.01.2006 розрахунок середньомісячної заробітної плати проведено за період роботи з 01.08.1985 по 30.09.1985 на посаді старшого контролера - ревізора фінансового управління Славутської районної державної адміністрації (за професією та місцем роботи, де стався страховий випадок) та застосовано номінальну заробітну плату найманих працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2004 рік (за рік, що передує року призначення страхової виплати).
Підстав для застосування номінальної заробітної плати найманих працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2005 рік при розрахунку середньомісячної заробітної плати для призначення щомісячних страхових виплат, немає.
Розмір щомісячної страхової виплати з 07.12.2005 склав 196,75 грн,
В подальшому щомісячна страхова виплата перераховувалась у зв`язку із змінами показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні. Станом на 01.10.2023 розмір щомісячної страхової виплати становить 2698,73 грн.
Як встановлено судом, раніше позивач також звертався до суду з позовом до Славутського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області, в якому просив: визнати нечинною частину 5 постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі від 07.02.2006 №181, в частині встановлення розміру щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.03.2019 (справа № 679/176/19).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року по справі № 679/176/19, залишеному без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Під час розгляду зазначеної справи суд встановив, що 07.02.2006 постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі за №181 призначено щомісячну грошову допомогу довічно в розмірі 196,75 грн.
29 жовтня 2015 року позивач звернувся до ВВД ФССНВ у Славутському районі з проханням провести перерахунок щомісячної страхової виплати у відповідності до законодавства України та нормативних документів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.
12 листопада 2015 року листом №39 відповідачем відмовлено, оскільки призначення щомісячних страхових виплат здійснено на підставі заяви та документів наданих позивачем.
У лютому 2020 року позивач знову звертався в суд з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною постанову відділення виконавчої дирекції ФСС НВ від 7.02.2006 № 181 про призначення страхових виплатах потерпілому на виробництві ОСОБА_1 , в частині визначення розміру щомісячної грошової суми в разі стійкою втратою професійної працездатності;
- стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області недоплаченої щомісячної страхової виплати у зв`язку з стійкою втратою професійної працездатності за січень 2020 р. в сумі 21000,00 грн. (справа №560/1134/20).
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2020, позовну заяву ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про визнання постанови протиправною та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачеві у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
У цій справі позивач знову оскаржує постанову відділення виконавчої дирекції ФСС НВ від 07.02.2006 № 181 про призначення страхових виплат, а також Розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 для призначення страхових виплат та Розрахунок страхових виплат ОСОБА_1 ", на підставі яких прийнята постанова від 07.02.2006 № 181.
При цьому із даним позовом звернувся до суду лише у жовтні 2023 року, тобто, з порушенням строку, визначеного частиною другою статті 122 КАС України, - через більш ніж сімнадцять років після того, як йому призначили та почали виплату страхових виплат у протиправному, на думку позивача, розмірі.
Вказівка позивача на оскарження постанови від 07.02.2006 року № 181 в частині встановлення розміру щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.10.2023, не спростовує того факту, що предмет оскарження залишається тим же - правомірність постанови від 07.02.2006 року № 181.
При цьому отримання особою інформації (листа відповідача) у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, і цей факт не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, як і не перериває такий строк.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду  не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду.
Щодо посилання позивача на Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та пункт 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України, згідно якого позовна давність не поширюється зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, колегія суддів не приймає їх до уваги та відхиляє у зв`язку з тим, що відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В цій адміністративній справі не розглядається питання щодо наявності або відсутності хронічного професійного захворювання, питання про право на отримання страхових виплат та питання про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.
Крім того, зазначені питання не відносяться до адміністративної юрисдикції, а розглядаються в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів зазначає, що положення Цивільного кодексу України щодо строку звернення до суду не можуть застосовуватись адміністративним судом при вирішенні публічно-правового спору.
Щодо посилання позивача на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі № 560/3757/23, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що таке не стосується спірних правовідносин.
Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На звернення позивача листом від 28.02.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило, що за матеріалами справи останньому проведений умовний розрахунок пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком. В результаті розрахунку встановлено, що змінювати вид розрахунку з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком недоцільно, оскільки розмір пенсії зменшується за рахунок зменшення тривалості страхового стажу до 31 року 10 місяців (не враховується додатковий стаж) та заробітної плати (так як зменшується кількість місяців, які підлягають виключенню).
У цьому рішенні суд дійшов висновку, що відмова відповідача, викладена в листі від 28.02.2023, щодо призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону є протиправною.
Таким чином, вказане рішення стосується пенсійних правовідносин та жодним чином на спірні не впливає.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.
Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом позивачем не зазначено та в ході розгляду справи не встановлено, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.

VI. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Кузьмишин В.М.