Номер провадження: 22-ц/813/4354/24 
Справа № 521/18200/21
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Стахової Н.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря Пухи А.М.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
представник відповідача – ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Федчишеної Т.Ю., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

встановив:
Короткий зміст позовних вимог.
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина народилася з вадами здоров`я, потребує постійного лікування та медичної реабілітації. Син проживає разом з ним, натомість відповідач самоусунулася від виховання та матеріального забезпечення дитини, у зв`язку з чим він звертався до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на сина. На підставі постанови Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 2-3897/10 з відповідача на його користь стягуються аліменти на дитину за період з 12 травня 2010 року до 02 квітня 2017 року в розмірі 2 000 грн щомісячно, а починаючи з 03 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття в розмірі 5 000 грн щомісячно.
Указує, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо сплати аліментів, до цього часу аліменти жодного разу не сплатила, унаслідок чого станом на 29.09.2021 утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 430 090,31 грн, що підтверджується розрахунком державного виконавця.
З посиланням на положення ст. 196 СК України позивач просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 2 472 999,70 грн..
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів – задоволено частково.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що враховуючи обмеження неустойки 100 відсотками заборгованості, беручи до уваги сімейний та майновий стан відповідача та ті обставини, що нею заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_5 сплачена у повному обсязі у грудні 2021 року та відповідач продовжує сплачувати аліменти вчасно, обставини, що вплинули на розмір заборгованості відповідача, суд дійшов висновку про наявність відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України правових підстав для зменшення розміру пені до 50% від розміру заборгованості по аліментах, що складає 215 045,16 грн, що встановить справедливий баланс між забезпеченням якнайкращих інтересів дитини та обов`язком відповідача по сплаті неустойки за прострочення сплати аліментів.
Враховуючи те, що після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності, суд вважає, що саме такий розмір пені є справедливим та достатнім для майнової відповідальності відповідача, оскільки розмір пені у сумі 430 090,31 грн є надмірним тягарем для відповідача, яка станом на день розгляду справи належним чином виконує рішення суду та сплачує аліменти, при цьому суд виходить із реальної матеріальної можливості відповідача, враховуючи її працездатний вік та задовільний стан здоров`я, виконати рішення суду, що відповідатиме інтересам дитини.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районний суд м. Одеси від 21 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 215 045 (двісті п`ятнадцять тисяч сорок п`ять) гривень 16 копійок та у хвалити нове судове рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25 725 (двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 81 копійка.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з не повним з`ясуванням обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального прав.
Вказує, що Приморським районним судом м. Одеси під час винесення оскаржуваного рішення, неправильно розраховано період нарахування пені за несвоєчасну сплату аліментів, а саме - нараховано пеню за несплату аліментів з травня 2010 року, тобто з моменту звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення аліментів.
Обов`язок відповідача по сплаті щомісячних платежів, у відповідному розмірі настав з 13 березня 2020 року (часу винесення Постави апеляційним судом - набирає законної сили з моменту и винесення).
Таким чином, нарахування пені за несплату аліментів у розмірі відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України має відбуватись з 13.03.2020 року по 22.12.2021 року включно, враховуючи, що відповідна заборгованість була, погашена відповідачем в повному об`ємі 23.12.2021 року.
Оскільки рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 13.03.2020 року, саме у цю дату відповідач мав сплатити заборгованість задля належного виконання рішення суду та уникнення відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України стосовно стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, однак цього не зробив, тож 14.03.2020 року є перши днем прострочення, яке тривало по 22.12.2021 року включно.
Таким чином, пеня за прострочення сплати аліментів за період з 13.03.2020 року по 22.12.2021 року (враховуючи обмеження встановлені ч. 1 ст. 196 СК України - розмір пені не може бути більшим 100% заборгованості), становить 102 903,23 грн.
Зазначає, що суд першої інстанції вірно вказав про наявність обтяжуючих обставин по справі, які не дають ОСОБА_2 виплачувати , пеню в повному обсязі.
У даній справі необхідно врахувати що всі вищеописані обставини значно погіршили матеріальне становище ОСОБА_2 та фактично унеможливлюють сплату пені. Крім того, необхідно врахувати, що станом на теперішній час заборгованість по аліментам відсутня, а відповідачці (апелянту) потрібно виплачувати заборгованість за Договором позики від 21.12.2021 року.
При винесенні рішення у даній справі необхідно врахувати, що всі вищеописані обставини значно, погіршили матеріальне становище ОСОБА_2 та фактично унеможливлюють сплату пені. Крім того, необхідно врахувати, що станом на теперішній час, заборгованість но аліментам погашена в повному обсязі та продовжує сплачуватися станом на день розгляду справи.
Додатково, потрібно врахувати довготривалий розгляд справи та винесення рішення по ній через 10 років після звернення. При цьому, такий довготривалий розгляд справи стався без винної поведінки Відповідача, а був наслідком дій Позивача.        |
Враховуючи вищевикладене, вважає, що наявні підстави для зменшення розміру пені до 25% - до суми 25 725,81 грн. Така сума буде доцільною та достатньою для майнової відповідальності ОСОБА_2 , виходячи із реальної матеріальної можливості відповідача виконати рішення суду.
Щодо явки сторін.
Апелянт надав пояснення у судовому засіданні, інші учасники належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду що у відповідності до вимог ст. 372 ЦПК України не заважає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач залишила дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у пологовому будинку.
На підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-5210/10 від 19.10.2010 відповідач позбавлена батьківських прав стосовно ОСОБА_5 
Син сторін має вади здоров`я, є особою з інвалідністю з дитинства.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 за результатами розгляду цивільної справи № 2-3897/10, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року та додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року скасовано та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_5 щомісячно в розмірі 5 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2010 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі постанови Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 Суворовським районним судом м. Одеси 08.04.2020 видано виконавчий лист № 2-3897/10, на підставі якого державним виконавцем 13.05.2020 відкрито виконавче провадження № 62056750.
Постановою Верховного Суду від 27.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період із 12 травня 2010 року до 02 квітня 2017 року в розмірі 2 000 гривень щомісячно, а починаючи із 03 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 000 гривень щомісячно.
З довідки про неотримання аліментів старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.02.2021 слідує, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про сплату аліментів ОСОБА_6 у період з 12.05.2010 по 21.02.2028 згідно з виконавчим листом № 2-3897/10, який виданий 08.04.2020 Суворовським районним судом м. Одеси.
Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця в межах виконавчого провадження № 62056750 від 29.09.2021 станом на 29.09.2021 заборгованість відповідача зі сплати аліментів на сина ОСОБА_5 становить 430 090,31 грн.
23.12.2021 ОСОБА_2 сплачено заборгованість по аліментах у розмірі 298 931 грн та 24.12.2021 у розмірі 151 000 грн. Станом на 01.11.2023 заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України).
Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення.
При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.
Нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №334/7702/16).
Доводи відповідачки щодо відсутності її вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та указує, шо остаточне рішення у справі про стягнення аліментів було прийнято лише 21.04.2021 Верховним Судом. Вважає, що вона мала сплачувати аліменти з моменту прийняття Верховним Судом постанови від 21.04.2021, оскільки до прийняття указаного рішення вона не могла знати, ані про наявність у неї обов`язку сплачувати аліменти, ані про суму, що підлягає сплаті, на думку колегії не є обгрунтованими.
Проте, такі доводи відповідача судова колегія вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 за результатами розгляду цивільної справи № 2-3897/10, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року та додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року скасовано та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_5 щомісячно в розмірі 5 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2010 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Указана постанова набрала законної сили 13.03.2020 та Суворовським районним судом м. Одеси 08.04.2020 видано виконавчий лист № 2-3897/10, на виконання якого державним виконавцем 13.05.2020 відкрито виконавче провадження № 62056750.
Відтак, обов`язок зі сплати аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, у ОСОБА_2 виник з 13.03.2020.
У своїх запереченнях на позовну заяву відповідач не посилалася на її необізнаність про наявність указаного судового рішення, більше того, як слідує з постанови Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції був присутній представник ОСОБА_2 – адвокат Перепелиця А.Ф.
Проте, знаючи про обов`язок утримувати дитину, що виник зокрема з рішення суду, з березня 2020 року по грудень 2021 року ОСОБА_2 судове рішення не виконувала, жодного платежу за цей період не здійснила, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах.
При цьому, заборгованість по аліментах ОСОБА_2 було сплачено лише 23.12.2021 та 24.12.2021, тобто після звернення позивача до суду з даним позовом.
Посилання відповідача на те, що обов`язок по сплаті аліментів на дитину у неї виник лише після ухвалення 21.04.2021 судового рішення Верховним Судом не ґрунтується на положеннях законодавства, оскільки постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття (ст. 384 ЦПК України).
Таким чином, наявність судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину вже свідчить про наявність у останньої відповідного зобов`язання, яке передбачено нормами сімейного законодавства та спрямовано на забезпечення належного утримання та розвитку дитини.
Відповідач не довела, що заборгованості по аліментах виникла не з її вини, в матеріалах справи відсутні докази, що вона вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання по сплаті аліментів, як і відсутні докази добровільного виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц викладено правовий висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, який є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у якому відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Отже, при розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів слід враховувати розрахунок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 зазначено, що: «при застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».
У цій справі позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів за період з травня 2010 року по вересень 2021 року у розмірі 2 472 999, 70 грн.
Ураховуючи викладене та беручи до уваги положення ч. 1 ст. 196 СК України, суд дійшов висновку, що розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати розміру заборгованості, який в даному випадку становить 430 090,31 грн.
Разом з тим, суд першої інстанції на думку колегії суддів правильно частково погодився з доводами відповідача про наявність правових підстав для визначення розміру пені у меншому розмірі ніж розмір заборгованості по аліментах з огляду на таке.
Частиною 1 статті 196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Цивільний кодекс України визначає дві умови, за яких суд може зменшити розмір неустойки: 1) розмір неустойки значно перевищує розмір збитків; 2) наявність обставин, що мають істотне значення.
При цьому визначення, які саме обставини мають істотне значення Цивільним кодексом України не надається, проте якщо застосовувати системний аналіз статей Цивільного та Господарського кодексів України, то іншими обставинами, які мають істотне значення, можна визначити: 1) ступінь виконання зобов`язання боржником; 2) майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; 3) інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, зокрема, про стягнення аліментів ще у травні 2010 року, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2010 його позов було залишено без розгляду, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.05.2017 ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2010 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 за результатами розгляду цивільної справи № 2-3897/10, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року та додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2019 року скасовано та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_5 щомісячно в розмірі 5 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2010 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою Верховного Суду від 21.04.2021 постанову Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 змінено шляхом зміни її мотивувальної частини та остаточно визначено розмір аліментів, що підлягають стягненню.
Отже, оскільки аліменти за рішенням суду підлягають стягненню з моменту звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів (в даному випадку з травня 2010 року) державним виконавцем відповідачу було нараховано заборгованість з 2010 року.
Відтак, суд вважає, що доводи відповідача про те, що тривалий розгляд справи вплинув на розмір заборгованості відповідача, підлягають урахуванню судом, що є підставою для зменшення розміру пені, виходячи з положень ЦК України.
Крім того, як слідує з матеріалів справи, 23.12.2021 ОСОБА_2 сплачено заборгованість по аліментах у розмірі 298 931 грн та 24.12.2021 у розмірі 151 000 грн. Станом на 01.11.2023 заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня.
У матеріалах справи наявний договір позики від 21.12.2021, посвідчений нотаріально, укладений між відповідачем та ОСОБА_7 , а також розписка ОСОБА_2 від 21.12.2021 про отримання від ОСОБА_7 у позику 450 000 грн, яку відповідно до вимоги про дострокове повернення коштів вона має повернути у строк до 01.12.2023.
З посвідки на проживання YZ2J6L6VT, виданої 30.03.2022 Міською адміністрацією Гільдесгайма слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала дозвіл на проживання у Німеччині до 04.03.2024.
На утриманні ОСОБА_2 перебуває її донька 
ОСОБА_8 Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 27.04.2023 слідує, що ОСОБА_2 у період з першого кварталу 2022 року по 2 квартал 2023 року доходів не отримувала.
Статтею 48 Конституції України встановлено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Враховуючи обмеження неустойки 100 відсотками заборгованості, беручи до уваги сімейний та майновий стан відповідача та ті обставини, що нею заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_5 сплачена у повному обсязі у грудні 2021 року та відповідач продовжує сплачувати аліменти вчасно, обставини, що вплинули на розмір заборгованості відповідача, суд дійшов висновку про наявність відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України правових підстав для зменшення розміру пені до 50% від розміру заборгованості по аліментах, що складає 215 045,16 грн, що встановить справедливий баланс між забезпеченням якнайкращих інтересів дитини та обов`язком відповідача по сплаті неустойки за прострочення сплати аліментів.
Враховуючи те, що після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності, суд вважає, що саме такий розмір пені є справедливим та достатнім для майнової відповідальності відповідача, оскільки розмір пені у сумі 430 090,31 грн є надмірним тягарем для відповідача, яка станом на день розгляду справи належним чином виконує рішення суду та сплачує аліменти, при цьому суд виходить із реальної матеріальної можливості відповідача, враховуючи її працездатний вік та задовільний стан здоров`я, виконати рішення суду, що відповідатиме інтересам дитини.
Разом з тим, доводи відповідача про те, що довідка про заборгованість по аліментах, на підставі якої було проведено розрахунок пені, є недійсною, а відтак розмір заборгованості відповідача є недоведеним, не свідчить про необґрунтованість позовних вимог, оскільки такий розрахунок заборгованості по аліментах, складений державним виконавцем, відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржувався, крім того, відповідач суму заборгованості в такому розмірі добровільно сплатила.
Інші доводи апелянта також не свідчать про необґрунтованість позову.
За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають. 
Посилання апелянта на ту обставину що судом невірно розрахована сума пені апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що позов було подано у 2010 році, проте відповідачка не здійснювала будь яких виплат до подання у 2021 році позовної заяви про стягнення пені за прострочення аліментів.
Крім того, апеляційний суд враховує те, що син сторін має вади здоров`я, є особою з інвалідністю з дитинства, проте позивач не сплачувала протягом всього часу аліментів на його утримання та судом першої інстанції вмотивовано зменшено розмір пені.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 25 червня 2024 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                         Н.В. Стахова 

Ю.П. Лозко