КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/206/23
провадження № 22-ц/824/9889/2024
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
03 вересня 2024 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Халепчук Д. С. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року в складі судді Кулика С. В.,
встановив:
 
 09.01.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з  заявою, в якій просив встановити  факт,  що  він має матір  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та яка проживає на тимчасово окупованій території АР Крим у м. Керч.
В обґрунтування заяви зазначив, що  він  та його самотня  мати ОСОБА_2   є громадянами України, вони проживають  на тимчасово окупованій території в належній заявнику на праві власності квартирі,  розташованій за адресою:  АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 є особою похилого віку, має поганий зір, хворіє  тяжкими захворюваннями,  що  підтверджується  відповідними доказами.  
З  01.06.2015  він   офіційно  доглядає  за  своєю  матір`ю на тимчасово  окупованій території в м. Керчі.  
З 01.04.2017 ОСОБА_2 ,  відповідно  до  законодавства рф, встановлено ІІ групу інвалідності по зору,  що  підтверджується   копією  довідки  медико-соціальної  експертизи №1867681  від 01.04.2017.
13.02.2022  він  приїхав в м. Київ  для  отримання  кваліфікованої  медичної допомоги. 
З  24.02.2022  він  позбавлений  можливості здійснювати догляд  за  ОСОБА_2   через неможливість  повернутися  додому в м. Керч  внаслідок широкомасштабної  війни  рф проти  України. 
Відповідно  до  ст.  23 Закону  України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не  підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю II групи.
 Необхідність  встановлення  факту,  що  має  юридичне  значення,  зумовлена   тим, що  він  не  має  відповідних  документів українського зразка, які б підтвердили  б той факт, що  на  тимчасово окупованій  території АР  Крим  у м. Керч  він  має  матір ОСОБА_3 , яка є  особою  з  інвалідністю ІІ  групи.  
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року в задоволенні заяви  відмовлено. 
26.03.2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції невірно встановив мету встановлення факту, що має юридичне значення. 
Зазначив, що необхідність звернення до суду з вказаною заявою була викликана  тим,  що  заявник не  має   відповідних документів українського  зразка,  необхідних  для  підтвердження  законного  права  заявника на  відстрочку від  призову на  військову службу під час  мобілізації. 
З заяви  також  вбачається,  що  він  просив встановити факт  проживання  своєї матері  на  тимчасово  окупованій  території   на   день звернення  до  суду   з даною заявою.  Висновки суду  першої інстанції  про  неконкретність  вимоги про  встановлення  факту  проживання  ОСОБА_2 на  тимчасово  окупованій території  є  помилковими. 
Встановлення  постановою  Одеського  апеляційного  суду  від  09 жовтня  2023 року  у справі  №523/7976/22 того  факту, що  ОСОБА_2   є   особою  з  інвалідністю 2 групи  не означає, що під  час розгляду   іншої справи   не  підлягає  встановленню  обставини,Ю  що станом  на  01.04.2017 на  тимчасово  окупованій  території  АР  Крим  не залишилося  Медико-соціальної експертної комісії,  створеної та діючої  відповідно  до  законодавства  України.  А також те, що  через  незадовільний стан  здоров`я ОСОБА_2   неможливо   було вивести її  на  контрольовану  Україною  територію  для встановлення  інвалідності.  І тому  другу  групу інвалідності  безстроково  було  встановлено  ОСОБА_2   відповідно  до   законодавства російської  федерації.
Суд першої інстанції  порушив строки розгляду  даної справи, встановлені  ЦПК  України.
Заінтересована  особа   - ІНФОРМАЦІЯ_1 правом надання  відзиву на  апеляційну  скаргу  не  скористався.  
В судове  засідання  учасники справи не  з`явились,  про  день, час та місце розгляду справи повідомлені  судом  належним чином.
20.08.2024 ОСОБА_1   звернувся до  суду   з заявою про  розгляд справи  в його  відсутність, оскільки  він  не  зможе брати участь  в судовому  засіданні  через власні  обставини. 
03.07.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив про  неможливість  явки в судове засідання  його  представника  через великий обсяг  трудового  навантаження.  
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно  до копії   паспорта  громадянина  України, серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  остання  28.01.1982  року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно  до  копії свідоцтва про  народження серія НОМЕР_2 від 15.06.2022, виданого повторно 15.06.2022  Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),  ОСОБА_1 народився   ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько: ОСОБА_4 . Мати: ОСОБА_2 .
06 травня  2010 року  ОСОБА_2 подарувала  ОСОБА_1   квартиру  АДРЕСА_2 .  
Відповідно  до копії   паспорта  громадянина  України, серія НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,  останній 04.12.2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . 
На підставі договору  купівлі-продажу  квартири  від  16 грудня  2015 року   ОСОБА_1   набув у власність  квартиру  АДРЕСА_4 .
15.03.2017 установою на тимчасово окупованій території України (бюро  медико-соціальної експертизи №8) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,    видано  довідку    серії  МСЭ-2013 №1867681 про   встановлення  другої  групи інвалідності (повторно) безстроково з 01.04.2017.
Постановою  Одеського  апеляційного  суду  від  09  жовтня  2023 року   (справа  №523/7976/22) заяву ОСОБА_2 про  встановлення  факту задоволено.   Встановлено  факт знаходження  на  утриманні  ОСОБА_1 своєї  матері  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  інваліда  другої групи,  з 01.06.2015 року. 
Допитана  в судовому засіданні   свідок ОСОБА_5   зазначила,  що  є  співмешканкою  заявника,   вони разом  мешкали у м. Керчі,  їй  відомо,  що  заявник має матір  ОСОБА_2 ,   батько заявника  помер  у 2007 році,   ОСОБА_1 є  єдиним  сином  ОСОБА_2 . Остання  має захворювання  очей, у зв`язку з  чим їй була  встановлена  ІІ група   інвалідності, вона  не  здатна  сама себе обслуговувати та потребує  постійного  стороннього  догляду. 
Відмовляючи у задоволенні  заяви про  встановлення  факту,  що  ОСОБА_1 має матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та яка проживає на тимчасово окупованій території АР Крим у м. Керч, суд першої інстанції  виходив з того,  що та  обставина, що  у заявника є  матір  ОСОБА_2 ,  підтверджено     свідоцтвом  про  народження  заявника та цей факт  не  потребує  встановленню  в судовому  порядку. Наявність   на утриманні  у заявника матері  ОСОБА_2   , яка має  інвалідність  другої групи,  вже встановлено  в судовому  порядку.  Вимога  про  встановлення  факту  проживання  матері заявника на  тимчасово  окупованій території  є неконкретизованою. 
Залишаючи без  змін    рішення суду першої  інстанції  суд  першої інстанції  виходить з таких підстав. 
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. 
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з існуванням потреби вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.
Встановлення  факту, що  має  юридичне  значення,  а саме, що  заявник  має  матір  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та яка проживає на тимчасово окупованій території АР Крим у м. Керч, ОСОБА_1   пов`язував  з  тим, що  від вирішення  цього питання   залежить   можливість   отримання  відстрочки від  мобілізації.
Так,  відповідно  до  п. 13  ч. 1 ст.  23 Закону  України "Про  мобілізаційну  підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають  одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
З огляду  на  наявність свідоцтва про  народження ОСОБА_1 , повторно виданого Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15.06.2022 ,  де  в графі "Мати"  зазначено:  " ОСОБА_2 ,  суд першої інстанції  дійшов правильного висновку про те, що  наявність  у заявника матері  ОСОБА_2 не  потребує  окремого  встановлення  в судовому  порядку. 
Заява не  містить жодного  обґрунтування в частині  вимоги про встановлення  факту  проживання  матері заявника  саме на  тимчасово  окупованій території та яке  юридичне значення  має  ця обставина. 
Колегія суддів  не  може погодитись  з висновком суду першої інстанції  про те, що  судовим рішенням  в справі  №523/7976/22 було встановлено  факт  наявності у матері заявника  інвалідності другої групи, оскільки  вказана  обставина  не  була  предметом  розгляду  в даній справі.
Разом  з тим,  вказаний факт не  може  бути встановлений в даній справі з огляду  на таке.   
Відповідно  до  статті  3 Закону  України "Про основи  соціальної  захищеності  осіб з інвалідністю  в Україні",  інвалідність  як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відповідно  до  статті 7  Закону  України "Про реабілітацію   осіб  з інвалідністю  в Україні"  медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.
Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Видана 15.03.2017 на тимчасово окупованій території України (бюро  медико-соціальної експертизи №8) довідка    серії  МСЭ-2013 №1867681 про   встановлення ОСОБА_2   другої  групи інвалідності (повторно) безстроково з 01.04.2017,  не  може  бути взята  до  уваги на  підтвердження  того, що мати заявника є  особою   з  інвалідність  другої групи, оскільки  вона  є недійсною   та не  створює  жодних правових  наслідків (частини 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).
До  цих правовідносин  також не підлягають  застосуванню  так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН, оскільки  вони не належать до  таких виняткових випадків,  як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів та  не  стосуються захисту фундаментальних прав заявника,  який  до того  ж не  є мешканцем окупованих територій.
З огляду  на  викладене,  відсутні  правові  підстави для встановлення  в порядку  окремого провадження  того факту,  що  ОСОБА_2 є   особою  з  інвалідністю  ІІ  групи з  метою  отримання  заявником  відстрочки від призову  на  військову  службу під час мобілізації.
Інші  доводи заявника  щодо  підстав  звернення  до  суду  з даною  заявою  не  тягнуть  за собою  правових наслідків. 
Порушення  судом  першої інстанції  строків розгляду  даної заяви не  може слугувати самостійною  підставою  для  скасування  ухваленого  у справі   рішення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК  України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне  судове рішення  складено  12.09.2024.
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. І. Ящук