ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/10602/24
Провадження № 22-ц/4820/1666/24

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
секретар судового засідання – Дубова М.В.,
за участю : представника апелянтки – адвоката Бейлика А.Б.,
представника позивача – адвоката Кеміня С.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/10602/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2024 року, в складі судді Салоїд Н.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив розірвати шлюб з ОСОБА_1 , зареєстрований 04 січня 2001 року у Хмельницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №3.
Позовна заява мотивована тим, що 04 січня 2001 року між ним та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено актовий запис №3. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина та малолітню доньку. Протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, кожен із них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, між ними виникають конфлікти та непорозуміння. З листопада 2021 року сторони припинили проживати за однією адресою та вести спільний побут. Вважає, що збереження шлюбу між ними є недоцільним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2024 року позов задоволено, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 січня 2001 року у Хмельницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №3.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя є неможливим, а збереження сім`ї суперечить їх інтересам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у даній справі закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що звертаючись до суду ОСОБА_2 просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_3 , зареєстрований 04 січня 2001 року у відділі ЗАГС міської адміністрації Хмельницької міської ради народних депутатів Хмельницької області, актовий запис №3. Разом з тим, в судовому засіданні 25 червня 2024 року представник позивача подав заяву, згідно з якою просив розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 січня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №3. Зазначає, що позивачем було змінено предмет спору, порушено процесуальний строк подання заяви про зміну предмета позову, встановлений статтею 49 ЦПК України, а клопотання про поновлення такого строку позивач не заявляв, внаслідок чого суд першої інстанції мав би залишити вказану заяву без розгляду. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини та допустив порушення норм процесуального права. Вважає, що провадження у справі підлягало закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки ОСОБА_2 не просив розірвати шлюб з апелянткою. 

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою суду від 20 серпня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що в суді першої інстанції ним було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив виправити описку в імені та по батькові відповідачки з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », адже першочергово у реквізитах позовної заяви та її описовій частині, а також клопотанні про витребування доказів було правильно вказано ім`я та по батькові відповідачки. Вказане клопотання він подав 15 травня 2024 року, тобто за тридцять п`ять днів до першого судового засідання, яке відбулось 25 червня 2024 року. Апелянтка помилково вважає, що позивачем було змінено предмет спору, оскільки після подання заяви про уточнення позовних вимог предмет спору, яким є розірвання шлюбу, залишився незмінним. При цьому, в суді першої інстанції ОСОБА_1 не подавала відзиву на позовну заяву, визнала позовні вимоги, підтвердила, що останні два роки їздила постійно за кордон, оскільки шлюбні відносини з чоловіком фактично припинила. Також, відповідачка та її представник в суді першої інстанції не посилались на обставини, викладені у апеляційній скарзі. 
В судовому засіданні представник апелянтки ОСОБА_1 – адвокат Бейлик А.Б. вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Кемінь С.В. проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, про причини неявки не повідомила.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що 04 січня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано у Хмельницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №3.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частиною 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. 
Відповідно до частини 1 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте позивач ОСОБА_2 наполягає на розірванні шлюбу. У позовній заяві позивач зазначив, що спільне життя з відповідачкою не складається через відсутність взаєморозуміння, у сторін протилежні погляди на шлюб та сім`ю. При цьому, просив не надавати строк на примирення сторін.
Виходячи з засад сімейного законодавства,  шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Отже, встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечувала, врахувавши наявність у сторін малолітньої дитини та відсутність спору щодо її місця проживання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання. 
Стосовно доводів апеляційної скарги про зміну позивачем предмета спору та порушення судом норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. 
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/обраних способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
У даній справі позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому в прохальній частині просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_3 , зареєстрований 04 січня 2001 року у відділі ЗАГС міської адміністрації Хмельницької міської ради народних депутатів Хмельницької області, актовий запис №3.
Під час судового розгляду, 15 травня 2024 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що ним в прохальній частині позовної заяви було допущено описку в імені та по батькові відповідачки та назві установи, в якій зареєстровано шлюб. З оригіналу повторного свідоцтва про шлюб, яке отримане позивачем після подання заяви про розірвання шлюбу, йому стало відомо назву установи на даний час, в якій зареєстровано шлюб між сторонами, а саме відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до штампу в паспорті ОСОБА_2 зазначено, що шлюб зареєстровано у відділі ЗАГС міської адміністрації Хмельницької міської ради народних депутатів Хмельницької області, актовий запис №3, тому у позовній заяві вказано попередню назву установи, в якій було зареєстровано шлюб. Відтак, просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_6 , зареєстрований 04 січня 2001 року у Хмельницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №3.
Тобто, в даному випадку, предметом спору є розірвання шлюбу між сторонами, який після подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог не змінився, а позивачем лише виправлено допущену помилку в імені і по батькові відповідачки, та зазначено назву установи, в якій зареєстровано шлюб, дійсну на даний час.
Таким чином, відповідачкою помилково ототожнено заяву позивача про уточнення позовних вимог із заявою про зміну предмета позову. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем в порушення норм процесуального права було змінено предмет спору, порушено строки подання заяви про зміну предмета спору є помилковими та не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення. 
Колегія суддів зазначає, що з`ясування під час судового розгляду обставин у справі, в тому числі шляхом отримання уточнень заявлених вимог та їх обґрунтувань, сприяє усуненню виявлених недоліків позовної заяви та забезпечує ефективний доступ особи до правосуддя. 
Відповідачкою у апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих мотивів, які свідчили б про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема, доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.
При цьому, в судовому засіданні в суді першої інстанції, відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду постановлене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає. 

Судові витрати
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Кемінь С.В. просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 25000 грн.
З матеріалів справи слідує, що 02 серпня 2024 року між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Шустер і партнери» в особі ОСОБА_7 було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до пункту 1.1. якого предметом даного договору є надання Адвокатським об`єднанням правничої допомоги клієнту на умовах і порядку, визначених договором, усіма законними методами та способами щодо формування відзиву на апеляції ОСОБА_1 про розлучення та представлення інтересів в суді, справа №686/10602/24.
Згідно з п.п. 3.2, 3.4 договору вартість гонорару за надані послуги адвоката за цим договором, визначені додатком, становлять фіксовану суму гонорару (суми) 25000 (двадцять п`ять) тисяч гривень. Гонорар адвокатського об`єднання сплачується по акту виконання робіт після 30 днів з моменту ухвалення кінцевого рішення суду, яке набрало законної сили.
На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвокат Кемінь С.В. до відзиву на апеляційну скаргу, крім договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2024 року, надав також акт №1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) відповідно до договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2024 року, звіт №1 про витрачений час на надання правничої допомоги у справі №686/10602/24. 
У акті №1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) відповідно до договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2024 року сторони погодили, що адвокатом надана замовнику правнича допомога за договором, розмір гонорару є фіксованим і складає 25000 гривень; замовник підтвердив, що адвокат надав консультацію, сформував правову позицію, зібрав всі необхідні документи (докази) у справі, сформував відзив на апеляційну скаргу з відповідними додатками і копіями стороні, вчинив інші дії, обумовлені сторонами.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі №160/394/22 та у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18.
Під час судового розгляду від представника ОСОБА_1 – адвоката Бейлика А.Б. надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 , оскільки визначений розмір таких витрат є необґрунтованим. 
Дослідивши надані представником позивача докази витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів вважає, що заявлена до відшкодування сума 25000 грн не відповідає критерію розумності та не є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг.
Так, адвокатом Кемінем С.В. подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, який не є складним за змістом, становить 2 арк., та не потребував вивчення великого обсягу нормативно-правових актів для його підготовки. Також колегія суддів враховує, що судове засідання 24 вересня 2024 року, в якому брав участь адвокат Кемінь С.В., фактично тривало 30 хв.
Таким чином, з огляду на критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їх розміру, співмірності та заявленого заявником розміру судових витрат, враховуючи заперечення представника відповідачки щодо обґрунтованості та співмірності заявлених до відшкодування правових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідачки, з 25000 грн до 2000 грн.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, судовий збір сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2024 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко