ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 серпня 2024 року           справа №200/4662/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Костянтинівського міського центру зайнятості  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 р. у справі  № 200/4662/23 (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1  до  Костянтинівського міського центру зайнятості про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-  
                                                               ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівського міського центру зайнятості (далі - відповідач, Центр зайнятості), в якому просила: 
- визнати дії Костянтинівського міського центру зайнятості щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку допомоги по безробіттю з листопада 2014 року з урахуванням трудового стажу та заробітної плати у ФОП ОСОБА_2 з січня 2014 року по вересень 2014 року, незаконними;
- зобов`язати Костянтинівський міський центр зайнятості провести ОСОБА_1 перерахунок допомоги по безробіттю з листопада 2014 року з урахуванням трудового стажу та заробітної плати у ФОП ОСОБА_2 з січня 2014 року по вересень 2014 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року задоволено частково позов, а саме суд:
Визнав протиправними дій Костянтинівського міського центру зайнятості щодо відмови у проведенні перерахунку допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з 04.11.2014 по 05.11.2015 з урахуванням трудового стажу та заробітної плати за період роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) з січня 2014 року по вересень 2014 року.
Зобов`язав Костянтинівський міський центр зайнятості здійснити перерахунок та виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з 04.11.2014 по 05.11.2015 з урахуванням її трудового стажу та заробітної плати за період роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) з січня 2014 року по вересень 2014 року, з врахуванням виплачених сум.
В решті позовних вимог - відмовив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Відповідач, не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог. 
В обґрунтування скарги зазначено, що позивачу за її особистою заявою та наданих документів на підставі п.п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону № 1533 та згідно п. 3 - п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 було надано статус безробітної особи та призначена допомога по безробіттю.
Під час реєстрації (04.11.2014) в наданих документах позивача та в даних Державного реєстру застрахованих осіб (обмін від 05.11.2014) була відсутня інформація стосовно перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 
Розрахунковим періодом, для обчислення середньої заробітної плати безробітної особи ОСОБА_1 було визначено період з листопада 2013 року по жовтень 2014 року.
За даними обміну Державного реєстру застрахованих осіб за період з січня 2014 року по вересень 2014 року інформація (про заробітну плату (дохід), календарні дні, сплату ЄСВ) за період роботи ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_2 була відсутня. Запити до обміну додавались неодноразово (05.11.2014, 04.01.2015, 05.02.2015). На час припинення реєстрації інформація в Державному реєстрі застрахованих осіб про трудові відносини ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 не з`явилась.
Лише після звернення ОСОБА_1 від 29.08.2022 до Костянтинівського міського центру зайнятості за даними обміну від 31.08.2022, за період з січня 2014 року по вересень 2014 року з`явилась інформація про її перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 (дані про заробітну плату (дохід), календарні дні, але відсутні дані про сплату ЄСВ з лютого по вересень 2014 року). До цього періоду інформація не надавалась.
Позивач за весь цей час не скористалася своїм правом звернутися до суду з позовом на роботодавця за захистом своїх прав. Під час реєстрації в Костянтинівському міському центрі зайнятості ОСОБА_1 не повідомляла про трудові відносини з ФОП ОСОБА_2 та не надавала документи, які підтверджували б цей факт працевлаштування. В ПОУ (ЄДРС) інформація про її трудові відносини з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 до теперішнього часу відсутня (звіти про дату початку та дату закінчення періоду зайнятості не подавались).
Отже позивачу була призначена допомога по безробіттю залежно від страхового стажу відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону 1533 та розрахована середня заробітна плата (дохід) відповідно до Порядку № 1266 з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічна ситуація у Костянтинівському міському центрі зайнятості була стосовно достовірності даних перебування у трудових відносинах ОСОБА_3 з ФОП ОСОБА_2 .
Костянтинівським міським центром зайнятості, у зв`язку з відсутністю необхідних даних та з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової служби України 13.02.2009 № 60/62, була проведена перевірка за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття та складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону 5067-VI від 21.06.2023 року № 171, стосовно достовірності даних перебування у трудових відносинах ОСОБА_3 з ФОП ОСОБА_2 .
Актом встановлено, що по прибутті за юридичною адресою: АДРЕСА_1 фізична особа - підприємець ОСОБА_2 - відсутня.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 "Форма ОК-5" Реєстру  застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страхувальником у період з січня 2014 року по вересень 2014 року зазначено - ОСОБА_2 , наявні дані про заробітну плату (дохід), календарні дні, проте, відсутні дані про сплату єдиного соціального внеску з січня 2014 року по вересень 2014 року, що сторонами не заперечується.
29.08.2022 позивач звернулась до Костянтинівського міського центру зайнятості із заявою в якій зазначила, зокрема, що з 04.11.2014 по 05.11.2015 вона перебувала у центрі зайнятості як безробітна особа та отримувала відповідні виплати. Однак, при розрахунку даних виплат по безробіттю, не був врахований стаж та заробітна плата за період роботи з січня 2014 року по вересень 2014 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_1 .  У зв`язку з вищевикладеним, просила зробити перерахунок виплати по безробіттю за вищезазначений період та перерахувати грошові кошти на особистий рахунок.
16.09.2022 Костянтинівський міський центр зайнятості листом вих.№03/666/01-35-22 надав відповідь звернення позивача від 29.08.2022 з приводу неврахування стажу та заробітної плати за період роботи з січня 2014 року по вересень 2014 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 при розрахунку допомоги по безробіттю за період з 04.11.2014 по 05.11.2015, та повідомив, зокрема, що 04.11.2014 на підставі наданих позивачем до Костянтинівського міського центру зайнятості документів, позивачу було надано статус безробітної та призначена допомога по безробіттю на підставі пунктів 1, 3, 4 статті 22 та пункту 1 статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та згідно пункту 3 - пункту 6 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198. У частині 2 статті 21 Закону №1533-III зазначено, що страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ДРЗДСС), а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Під час реєстрації (04.11.2014) в наданих позивачем документах та в даних Державного реєстру застрахованих осіб була відсутня інформація стосовно перебування позивача у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Відповідно до пункту 6.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності від 20.11.2000 № 307, якщо в день призначення допомоги по безробіттю відсутні відомості, що впливають на розмір допомоги по безробіттю, то вона призначається у розмірі, установленому законодавством, до отримання необхідних відомостей, але не більше шести місяців з дня призначення цієї допомоги. Після їх отримання здійснюється перерахунок допомоги по безробіттю. Якщо зазначені відомості отримані пізніше шести місяців з вини безробітного, то перерахунок допомоги по безробіттю не здійснюється. 
На підставі вищевикладеного зазначено, що допомога по безробіттю за період з 04.11.2014 по 05.11.2015 призначена позивачу відповідно до вимог чинного законодавства та підстав для перерахунку не має. 
10.01.2023 Державний центр зайнятості листом вих.№33/10/192-23 надав відповідь щодо розгляду скарги позивача від 23.10.2022, яка надійшла від Офісу Президента України, та звернення від 01.11.2022, яке надійшло від Мінекономіки, та проінформував позивача, зокрема, що відповідь на запитання у зверненні від 21.06.2022 надана позивачу листом Костянтинівського міського центру зайнятості від 20.07.022, а відповідь на звернення від 29.08.2022 надана позивачу листом Костянтинівського міського центру зайнятості від 16.09.2022. З огляду на зазначене, підстав для притягнення керівника Костянтинівського міського центру зайнятості до дисциплінарної відповідальності не вбачається.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1, 2, 21 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067), безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.
Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.
Пунктом 2 ч.1 ст.44 Закону № 5067 передбачено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.
Пунктом 1, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533-III (далі - Закон № 1533),  загальнообов`язкове   державне  соціальне  страхування  на випадок безробіття (далі - страхування на  випадок  безробіття)  - система  прав,  обов`язків і гарантій,  яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від  застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального  страхування  України на випадок безробіття.
страхові  внески  -  кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання  чинності  Законом  України  "Про  збір  та облік єдиного внеску  на  загальнообов`язкове  державне  соціальне  страхування" ( 2464-17 ), кошти єдиного  внеску на загальнообов`язкове державне соціальне  страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне   страхування   на   випадок  безробіття  відповідно  до пропорцій,  визначених  законом.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №1533-ІІІ право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 5 ст.22 Закону № 1533, право  на  допомогу  по безробіттю залежно від страхового стажу  мають  застраховані  особи, визнані в установленому порядку безробітними,   страховий   стаж  яких  протягом  12  місяців,  що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість  місяців  за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного  соціального страхування.
Допомога   по   безробіттю  виплачується  з  8  дня  після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. 
Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених   у  частині  другій  статті  6  цього  Закону,  -  180 календарних  днів.
Для осіб передпенсійного віку (за 2 роки до настання права на пенсію)   тривалість   виплати  допомоги  по  безробіттю  не  може перевищувати 720 календарних днів. 
У  разі  чергового  визнання   в   установленому   порядку застрахованої особи безробітною у межах двох років,  протягом яких виплачується  допомога  по  безробіттю,  тривалість   її   виплати враховується сумарно.
Відповідно до частин 1-4 статті 21 цього Закону, страховий  стаж  -  період  (строк), протягом якого особа підлягала  страхуванню  на  випадок безробіття та за який щомісяця сплачено  нею  та  роботодавцем  страхові внески в сумі не менш як мінімальний  страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. 
Період відпустки по догляду  за  дитиною  до  досягнення  нею трирічного    віку,    отримання   виплат   за   окремими   видами загальнообов`язкового  державного  соціального  страхування,  крім пенсій   (за   винятком  пенсії  по  інвалідності)  та  виплат  за страхуванням на  випадок  безробіття,  включається  до  страхового стажу  як  період,  за  який  сплачено  страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.
Страховий стаж обчислюється  за  даними  персоніфікованого обліку   відомостей  про  застрахованих  осіб  Державного  реєстру загальнообов`язкового державного  соціального  страхування,  а  за періоди   до   його   запровадження  -  у  порядку  і  на  умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Страховий  стаж  обчислюється  в місяцях. Неповний місяць роботи,  якщо  застрахована особа підлягала страхуванню на випадок безробіття  або  добровільно брала участь у системі страхування на випадок  безробіття,  зараховується  до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. 
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до  страхового  стажу  як  повний  місяць  за  умови  здійснення в порядку,   визначеному   правлінням   Пенсійного   фонду  України, відповідної  доплати  до  суми  страхових внесків таким чином, щоб загальна  сума  сплачених  коштів  за  відповідний  місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. 
До  страхового стажу прирівнюється трудовий стаж,  набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом. 
Отже, страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.
Відповідно до частини 1-6 статті 23 Закону №1533-ІІІ, застрахованим особам,  зазначеним у частині першій  статті 22  цього  Закону,  розмір  допомоги  по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної  плати  (доходу),  визначеної відповідно   до  порядку  обчислення  середньої  заробітної  плати (доходу) для розрахунку виплат за  загальнообов`язковим  державним соціальним  страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу: до 2 років - 50 відсотків;  від 2 до 6 років - 55 відсотків;  від 6 до 10 років - 60 відсотків;  понад 10 років - 70 відсотків. 
Допомога по безробіттю виплачується  залежно  від  тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків;  протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків;   у подальшому - 70 відсотків. 
Допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті  22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється  правлінням  Фонду. 
Допомога   по   безробіттю  особам,  які  звільнилися  з останнього  місця  роботи за власним бажанням без поважних причин, призначається відповідно до частин першої та другої цієї статті, і її виплата починається з 91-го календарного дня.
У  середньомісячну заробітну плату (дохід) для обчислення допомоги  по  безробіттю  включаються  всі  види  виплат,  на  які нараховувалися страхові внески, які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України. 
Допомога  по  безробіттю  не може перевищувати чотирикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом.
Одноразова  виплата допомоги по безробіттю для організації безробітним  підприємницької  діяльності  здійснюється  у  розмірі допомоги по безробіттю,  нарахованої відповідно до цієї статті,  у розрахунку на рік. 
Порядок надання  допомоги  по  безробіттю,  у  тому  числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності,  встановлюється  центральним органом виконавчої влади, що  забезпечує  формування  державної  політики  у сферах трудових відносин,   соціального   захисту   населення,  за  погодженням  з правлінням Фонду. 
На час звернення з заявою про отримання допомоги по безробіттю та її отримання діяв Порядок надання допомоги по безробіттю,  у тому числі  одноразової  її  виплати   для   організації   безробітними підприємницької діяльності, затверджений Наказом Міністерства праці та  соціальної політики України   20.11.2000 N 307, та Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України 15.06.2015  № 613.
Згідно з пунктами 6.1 - 6.5 Порядку №307, допомога по безробіттю призначається та виплачується з 8 дня після реєстрації особи в  установленому  порядку  в  державній службі зайнятості. 
Допомога   по  безробіттю  призначається  на  підставі особистої   заяви  безробітного,  довідки  (довідок)  про  середню заробітну  плату  (дохід)  за останнім місцем (декількома місцями) роботи  чи  служби,  трудової  книжки,  військового  квитка, копії цивільно-правового  договору,  за пред`явленням, у разі наявності, свідоцтва  про  загальнообов`язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.
Рішення  про  призначення  допомоги  по  безробіттю,  її розмір  і  строки виплати,  відкладення,  скорочення та припинення виплати оформлюється наказом центру зайнятості, номер і дата якого заноситься  до  картки  персонального  обліку безробітного.  З цим наказом безробітний повинен бути ознайомлений під особистий підпис у картці обліку прийнятих рішень керівництва центру зайнятості. 
Для визначення розміру та тривалості виплати допомоги по безробіттю  центр  зайнятості  користується  відомостями персоніфікованого обліку застрахованих осіб,  що  накопичуються  в органах Пенсійного фонду України.
Якщо в день призначення допомоги по безробіттю відсутні відомості,  що впливають на розмір допомоги по безробіттю, то вона призначається   у   розмірі,   установленому   законодавством,  до отримання необхідних відомостей, але не більше шести місяців з дня призначення   цієї   допомоги.  Після  їх  отримання  здійснюється перерахунок  допомоги  по  безробіттю.  Якщо  зазначені  відомості отримані пізніше шести місяців з вини безробітного, то перерахунок допомоги по безробіттю не здійснюється.
Згідно з пунктами 1, 9 розділу II Порядку №613 допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу. Якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду. Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду.
Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2016 №10-1, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини 7 статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06 квітня 2020 року № 624 було затверджено Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності (далі - Порядок № 393), який був чинний на час звернення позивача з заявою про перерахунок допомоги.
За п.1 розділу І Порядку, цей Порядок визначає процедуру, умови надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, механізм обчислення регіональними та базовими центрами зайнятості, а також філіями регіональних центрів зайнятості державної служби зайнятості (далі - центри зайнятості) страхового стажу.
Відповідно до приписів п. 1, 2, 9, 10 розділу ІІ Порядку  Допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. 
Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб Державного реєстру) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а в разі відсутності цих відомостей - довідок про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором), виданих особі роботодавцем, військовим комісаріатом, де така особа перебувала на обліку, військовою частиною, органом, де особа проходила службу (далі - довідка про зарплату).
Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю застрахованим особам не може перевищувати 360 календарних днів (особам передпенсійного віку - не більше 720 календарних днів) протягом двох років з дня її призначення.
Підтвердження наявного страхового стажу та віку виходу на пенсію для осіб передпенсійного віку здійснюється в порядку обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом.
Якщо страховий стаж протягом 12 місяців, що передують місяцю реєстрації особи як безробітної, становить шість або більше місяців, допомога по безробіттю визначається у відсотках до її середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), визначеної відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (зі змінами), залежно від страхового стажу: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.
Залежно від тривалості безробіття допомога по безробіттю зменшується і виплачується у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; далі - 70 відсотків.
Період, що становить 12 місяців, які передують місяцю реєстрації особи як безробітної, що використовується для обчислення страхового стажу, продовжується на період дії повних місяців перерви страхового стажу з поважних причин, передбачених частиною першою статті 22 Закону, за умови, що особа не пізніше 30 календарних днів після закінчення цієї перерви зареєструвалася в установленому порядку в центрі зайнятості як безробітна. У такому випадку розмір допомоги по безробіттю визначається застрахованим особам за місяці, що передують початку перерви страхового стажу.
Допомога по безробіттю за календарний місяць не може перевищувати чотирикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на відповідний рік, і не може бути меншою від мінімального розміру, установленого правлінням Фонду.
Якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, що встановлюється правлінням Фонду.
Після надходження необхідних даних про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, а в разі відсутності даних для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" і  статей 33  та  42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Кабінет Міністрів України постановою від 26 вересня 2001 р. № 1266 затвердив Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.
У пункті 7 постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» визначено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення), є 12 календарних місяців, що передують місяцю настання страхового випадку (для розрахунку допомоги по безробіттю - реєстрації особи в державній службі зайнятості як безробітної).
Тобто, законодавець встановив, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата для розрахунку допомоги по безробіттю є 12 календарних місяців, що передують місяцю реєстрації особи в державній службі зайнятості як безробітної.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).
Статтею 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема: 
роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань);
фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;
Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.
З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону №2464-V).
Водночас у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону №2464-VI)
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №2464-VI адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несуть посадові особи платників єдиного внеску.
Пенсійний фонд України є органом, уповноваженим відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (п. 7 стаття 1 Закону №2464-VI).
Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті, незалежно від фінансового стану платника, і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.
Водночас особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.
Таким чином, несплата підприємством (ФОП), страхових внесків не може бути підставою для позбавлення права застрахованої особи на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності перед законом.
Також механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.
Відомості про те, що Пенсійний Фонд України у вказаний період вживав заходів на усунення порушень з боку роботодавців позивача стосовно несплати страхових внесків за спірний період, в матеріалах справи відсутні, що свідчить про відсутність контролю з боку уповноваженого органу, який в силу своїх повноважень був зобов`язаний вжити відповідних заходів щодо усунення порушень з боку роботодавця.
За таких обставин, несплата роботодавцем обов`язкових страхових внесків не є підставою для позбавлення застрахованої особи права на отримання соціальних гарантій у випадку настання страхового випадку.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2019 у справі № 242/2088/17 та від 29 квітня 2020 року у справі №266/970/16-а.
Судоми встановлено, що позивач у період роботи з січня 2014 року по вересень 2014 року працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , доказів протилежного матеріали справи не містять. Проте, на момент звернення до Костянтинівського міського центру зайнятості в Індивідуальних відомостях про застраховану особу "Форми ОК-5" були відсутні відомості щодо виплати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 заробітної плати позивачу, з якої нараховані страхові внески. 
З наявних в матеріалах справи Індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача "Форма ОК-5" судом не вбачається, що страхові внески за позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2  було сплачено.
Отже, фактично, внаслідок невиконання страхувальником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ), обов`язку по сплаті страхових внесків позивач була позбавлена соціальної захищеності (отримання належного матеріального забезпечення на випадок безробіття) та стажу за час роботи у фізичної особи-підприємця, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, передбаченим статтею 46 Конституції України.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а.
Разом з тим, з січня 2014 року по вересень 2014 року позивач працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ), де їй була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку, в свою чергу, нараховувались страхові внески, доказів протилежного матеріали справи не містять, тому вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, а останній, в свою чергу, має право на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному частиною першою  статті 23 Закону №1533-ІІІ.
Отже, страховий стаж позивача протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи, як безробітного, становить більш ніж шість місяців, що виключає нарахування йому допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі відповідно до частини 2 статті 22 Закону №1533-III 
Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 25.11.2019 у справі № №242/2088/17, від 29.01.2020 у справі №266/970/16-а, від 22 квітня 2021 року у справі №752/20612/17.
Щодо посилання скаржника на те, що на момент звернення до Костянтинівського міського центру зайнятості були відсутні вказані відомості у повному обсязі, суд зазначає наступне
В даному випадку, існує ситуація, у якій позивач отримував зменшений розмір допомоги через відсутність повних даних про його страховий стаж у Державному реєстрі, за формування якого відповідальний Пенсійний фонд України.
Враховуючи, що позивач не відповідальний за формування та ведення Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, але при цьому має страховий стаж достатній для отримання допомоги по безробіттю залежно від страхового стажу, а не у мінімальному розмірі, суд дійшов висновку про необхідність звернутись до практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з п. 71 Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04) державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Отже, право позивача на отримання допомоги у належному розмірі не може бути поставлене у залежність від дій державних органів, які не дотримуються своїх власних процедур, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду від 16 травня 2019 року справа №460/5659/16-а, від 16 січня 2023 року у справі №823/1764/17.
Крім того, за приписами законодавства, відповідач у разі подання нової інформації що впливає на розмір виплаченої допомоги зобов`язаний здійснити її перерахунок, що у даному випадку здійснено не було.
Таким чином, суд  першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                             ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Костянтинівського міського центру зайнятості на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 р. у справі № 200/4662/23 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 р. у справі  № 200/4662/23 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 14 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач:                                                                       Е.Г. Казначеєв

Судді:                                                                                         І.Д. Компанієць

                                                                                                  І.В. Геращенко