ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року 

Справа № 711/872/24		
Провадження № 22-ц/821/1141/24		
Категорія: 304070000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:
позивач – Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2024 року у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1  про стягнення грошових коштів, у складі головуючої судді Позарецької С. М., повний текст рішення складено 12 квітня 2024 року,-

в с т а н о в и в :

В січні 2024 року ПАТ «Черкасиобленерго» звернулося до суду із вищевказаним позовом.
Позовна заява мотивована тим, що 11.06.2017 набрав чинності ЗУ «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII за положеннями якого, з 01.01.2019 ПАТ «Черкасиобленерго» здійснює розподіл електричної енергії у межах закріпленої території Черкаської області, виконує функції, має право і обов`язки Оператора системи розподілу. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або споживання електричної енергії.
Зазначає, що підтвердженням приєднання ОСОБА_1 до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (№ 19-62-060) є споживання електричної енергії по об`єкту (квартира) за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, позивач вказує, що відповідно до п. 8.2.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) – у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж розрахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до порядку, визначеному ПРРЕЕ.
Пунктом 8.2.5. ПРРЕЕ визначено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів без облікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки, оформлюється акт про порушення.
Так, 09.02.2021, під час перевірки електропостачання об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , представниками Черкаської міської філії ПАТ «Черкасиобленерго», виявлено порушення, а саме самовільне підключення електропроводки до мережі, що не є власністю оператора розподілу без порушення схеми обліку, у зв`язку з чим складено акт про порушення № 001621 від 09.02.2021.
11.03.2021, при розгляді вказаного акту та проведенні аналізу усіх документів комісією Черкаської міської філії ПАТ «Черкасиобленерго», відповідно до ПРРЕЕ, складно протокол № 242 та вирішено, що обсяг та вартість необлікованої електричної енергії, складає: 2488 кВт.год на суму 8447,85 грн. 
12.03.2021 Черкаською міською філією ПАТ «Черкасиобленерго» надіслано на адресу відповідача протокол № 244 засідання комісії з розгляду актів про порушення від 11.03.2021, розрахунок та рахунок, а 26.04.2021 надіслано претензію за вих. № 2456 від 23.04.2021. Означена претензія залишена відповідачем без реагування.
Станом на 01.01.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед Черкаською міською філією ПАТ «Черкасиобленерго», відповідно до акту про порушення № 001621 від 09.02.2021, складає 8447,85 грн. 
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкасиобленерго» в особі Черкаської міської філії недораховану електричну енергію згідно з актом порушення №001621 від 09.02.2021 у розмірі 8447,85 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що судом першої інстанції не встановлено, що відповідач є фактичним споживачем електричної енергії за місцем знаходження об`єкта нерухомості ( АДРЕСА_1 ), враховуючи те, що він знятий з реєстрації за вказаною адресою з 26.11.2008, про що свідчить інформація Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 12.02.2024. Відповідно до відповіді №450092 від 15.02.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру - ОСОБА_1 з 25.09.2010 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , де і фактично проживає.
Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач є власником/співвласником квартири АДРЕСА_3 , враховуючи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.04.2024 №372194966 щодо об`єкту, відповіді №518731 від 01.04.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо суб`єкта від 01.04.2024 №372192820.
Таким чином, по обставинам спірних правовідносин судом першої інстанції не встановлено ознак протиправної поведінки з боку відповідача по відношенню до позивача, а тому суд дійшов висновку про те, що відсутні передумови для покладання на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу збитків.
Суд першої інстанції зазначив те, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Черкасиобленерго», посилаючись на те, що оскаржуване рішення незаконне, необґрунтоване, винесене за неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, судом не в повній мірі досліджено та оцінено докази, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, просив апеляційний суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судовий збір за подання позову та апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач  ОСОБА_1  не звертався до ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаської міської філії, із заявою про припинення дії договорів про надання електричної енергії, проте за законом зобов`язаний був звернутися з такою заявою.Публічний договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 19-62-060 укладений між ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаською міською філією та  ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 не розірваний його дія не припинена.
Відповідні обставини також підтверджуються довідкою постачальника електричної енергії ТОВ «Чсркасиенсргозбут» у відповідності до якої, особовий рахунок (№ НОМЕР_1 ) за адресою АДРЕСА_1 відкрито саме на ОСОБА_1 . Підтвердженням споживання електричної енергії саме відповідачем є проведення ним оплати за спожиту електричну енергію в лютому 2019 року та грудні 2020 року.
Враховуючи вищезазначені обставини, вважають саме ОСОБА_1 належним відповідачем, в даній справі, враховуючи існуючі не припинені договірні відносини з Черкаською міською філією ПАТ «Черкасиобленерго».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанцій

ПАТ «Черкасиобленерго» є оператором систем розподілу електричної енергії, здійснює розподіл електричної енергії у межах закріпленої території Черкаської області, виконує функції, має право і обов`язки Оператора системи розподілу.
Облік споживання електричної енергії по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюється за особовим рахунком № НОМЕР_2 та обчислюється на підставі показників приладу обліку електричної енергії.
09.02.2021 працівниками Черкаської міської філії ПАТ «Черкасиобленерго» виявлено порушення, а саме самовільне підключення електропроводки до мережі, що не є власністю оператора розподілу без порушення схеми обліку, у зв`язку з чим складено акт про порушення № 001621 від 09.02.2021 в якому зазначено про те, що ОСОБА_1 (без зазначення підстав встановлення особи, зокрема паспорта чи іншого доку менту) від підпису відмовився /а.с.8-10/.
11.03.2021 Черкаська міська філія ПАТ «Черкасиобленерго» прийняла рішення (протокол № 242), за наслідками розгляду акту про порушення № 001621 від 09.02.2021, згідно з яким визнала ОСОБА_1 причетним до порушення, вказаного в акті, та визначила, що обсяг та вартість необлікованої електричної енергії за період з 11.08.2020 по 09.02.2021 (останні шість місяців) складає 2488 кВт*год на суму 8447,85 грн, внаслідок чого відповідачу виставлено рахунок № 19-62-060 3 * від 11.03.2021 на оплату за нарахування по акту про порушення на суму 8447,85 грн /а.с. 11-13/. 
12.03.2021 Черкаською міською філією ПАТ «Черкасиобленерго» на адресу: АДРЕСА_1 направлено листа за № 1013 з додатками, а саме: Протокол № 244 засідання комісії з розгляду актів про порушення Черкаської міської філії ПАТ «Черкасиобленерго» від 11.03.2021, розрахунок і рахунок /а.с. 16-21/.
23.04.2021 на адресу: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 направлено претензію за № 2456 з пропозицією у місячний термін її розглянути та перерахувати 8447,85 грн, згідно з актом про порушення № 001621 від 09.02.2021 /а.с.22-23/.
Згідно інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 12.02.2024 ОСОБА_1 знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з 26.11.2008 /а.с. 30/.
Відповідно до відповіді №450092 від 15.02.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру - ОСОБА_1 з 25.09.2010 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 31/.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.04.2024 №372194966 щодо об`єкту, відповіді №518731 від 01.04.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо суб`єкта від 01.04.2024 №372192820 право власності на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстровано /а.с. 50/.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено в ст. 16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України «Про ринок електричної енергії» основний споживач зобов`язаний укласти з оператором системи розподілу, на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу якого розташовані його мережі, договір про спільне використання електричних мереж за типовою формою, затвердженою регулятором.
Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний: 1) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 2) надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; 3) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 4) врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.
Згідно ч. 1 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. До правопорушень на ринку електричної енергії, зокрема відносяться крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.
У разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту безоблікового споживання електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії (п. 8.2.7 ПРРЕЕ).
Отже, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки енергопостачальнику не лише у разі фактичного розкрадання електроенергії, а також у випадку самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника.
Разом з тим, згідно пп. 2 п. 5.5.13 ПРРЕЕ споживач не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну електропостачальнику, оператору системи або третім особам, та матеріальні збитки, які викликані некваліфікованими діями персоналу оператора системи, постачальника послуг комерційного обліку, електропостачальника або субспоживача.
По обставинам справи судом першої інстанції вірно встановлено, що передумовою виникнення спору є те, що за обліковими відомостями щодо позивача квартира АДРЕСА_3 відключена від електричних мереж, внаслідок чого споживач не мав права споживати електричну енергію. Натомість відповідач заперечує факт самовільного підключення до електромережі, оскільки він не мешкає у цій квартирі, не має права проживання у ній та не є її власником/співвласником.
У справі, яка переглядається, Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за порушення яке було виявлено 09.02.2021, а саме самовільне підключення електропроводки до мережі, що не є власністю оператора розподілу без порушення схеми обліку.
При цьому позивач посилався на те, що підтвердженням приєднання саме відповідача ОСОБА_1 до умов Публічного договору споживання про надання послуг з розподілу електричної енергії (№19-62-060) є споживання електричної енергії по об`єкту (квартира) за адресою: АДРЕСА_1 .
09.02.2021, під час перевірки електропостачання об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , представниками Черкаської міської філії ПАТ «Черкасиобленерго», виявлено порушення, а саме самовільне підключення електропроводки до мережі, що не є власністю оператора розподілу без порушення схеми обліку, у зв`язку з чим складено акт про порушення № 001621 від 09.02.2021.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється відповідна ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).
Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
При цьому, для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови – підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, зазначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Матеріали справи дають підстави стверджувати, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки як встановлено судом першої інстанції, зокрема і з пояснень відповідача наданих суду, він не є фактичним споживачем електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 , отже підстави для покладення на нього обов`язку з виплати грошового відшкодування відсутні.
ПАТ «Черкасиобленерго» пред`явило позов тільки до ОСОБА_1 , позовних вимог до інших відповідачів позивачем предявлено не було, та не заявляло клопотань про залучення до участі у справі як відповідача чи співвідповідача інших осіб. 
Належним відповідачем у такому спорі є особа, яка є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , місце проживання якої зареєстровано, або фактичне місце проживання якої значиться за вказаною адресою. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, оскільки вони заявлені до неналежного відповідача.
Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» – залишити без задоволення. 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Текст постанови складено 18 вересня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков