Номер провадження: 22-ц/813/5585/24 
Справа № 522/15810/23
Головуючий у першій інстанції Суворова О.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,
за участю секретаря – Триколіч І.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 03 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви.
14 серпня 2023 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 36830/2021 від 19 березня 2021 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 36830/2021. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, Банк видає Позичальнику Кредит у сумі 981 376,50 грн. (Дев`ятсот вісімдесят одна тисяча триста сімдесят шість гривень 50 копійок) до 18.03.2026 р. на наступні цілі:
- на здійснення повної/часткової оплати за договором Купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TIGUAN, дата випуску 2021, № кузова НОМЕР_1 , укладеного між Позичальником та ТОВ «АВТОМОБІЛЬНИЙ ДІМ»;
- для оплати страхового платежу по КАСКО в сумі 85 726,50 грн.
Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 36830/2021 від 19.03.2021 р. між ПАТ «Кредобанк» (надалі - Заставодержатель) та ОСОБА_1 (надалі - Заставодавець) 19.03.2021 р. було укладено Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №598.
Відповідно до п. 1.1 Договору застави, цей Договір забезпечує виконання зобов`язання Заставодавця та вимог Заставодержателя, які виникають з Кредитного договору № 36830/2021 від 19.03.2021 р., укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем.
Відповідно до п. 1.2. Договору застави, предметом застави є рухоме майно: автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TIGUAN, 2021 рік випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1984 куб. см, колір - білий, ДРН ВН84470К, Свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , видане ТСЦ 5141 від 19.03.2021, вартістю 1 279 500 грн. (надалі - Предмет застави)
Відповідно до п. 1.3., 1.6. Договору застави, заставна вартість Предмету застави визначається Сторонами у сумі 1 023 600 грн. На строк дії цього Договору Предмет застави залишається у володінні Заставодавця за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, ОСОБА_1 не дотримався порядку погашення заборгованості відповідно до Графіку погашення заборгованості (Додаток 1 до Кредитного договору), як наслідок грубо порушивши умови Кредитного договору.
На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином тривалий час не виконує.
Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 36830/2021 від 19.03.2021 р. станом на 08.05.2023 р. заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі 866 032,84 грн., що складається із:
- заборгованості за тілом кредиту - 807 570,90 грн.;
- заборгованості за відсотками - 58 461,94 грн.
У зв`язку з чим позивач звернувся з відповідним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості за Кредитним договором №36830/2021 від 19.03.2021 року у розмірі 866 032,84 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 12 990,49 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 86 603,28 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року позов АТ «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «КРЕДОБАНК» суму заборгованості за Кредитним договором №36830/2021 від 19.03.2021 року у розмірі 866 032,84 гривень. Стягнено в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «КРЕДОБАНК» сплачений судовий збір у розмірі 6495,25 гривень по 3248,63 гривень з кожного. Стягнено в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «КРЕДОБАНК» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2000 гривень по 1000 гривень з кожного. Повернено АТ «КРЕДОБАНК» з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме в сумі 6495,25 грн., який було сплачено за квитанцією № 33571710 від 05.07.2023 року.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси змінити, вирішити питання розстрочення виконання судового рішення та розстрочити виконання строком на рік шляхом стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у сумі у розмірі 866 032,84 гривень, рівними частинами по 72 169,40 грн щомісячно. В іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у розстрочення виконання рішення суду.

Сповіщення сторін і заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 11 вересня 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
09 вересня 2024 року адвокат Недзельський В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Одеського апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що у зв`язку з продовження проходження лікування та необхідністю проведення хіміотерапії у клінічній лікарні м. Барселони - Іспанія, діагноз - класична ЛІМФОМА ХОДЖКІНА та неможливістю прибути у судове засідання призначене на 11.09.24 року о 12 год. 30 хв. просить перенести (відкласти) зазначене судове засідання на іншу дату у грудні 2024 року або січні 2025 року, на вказаний період запланований
приїзд до м. Одеси після проходження курсу лікування від онкозахворювання
10 вересня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла аналогічна заява про відкладення розгляду справи.
Розглянувши вказану заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Колегія суддів звертає увагу, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.
Додатково колегія суддів зазначає, адвокат Недзельський В.В. та заявник ОСОБА_1 мали змогу прийняти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ» за кордоном, однак таких дій вчинено не було.
Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони у справі.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови розстрочити виконання судового рішення, а тому підлягає перегляду виключно в цій частині.
Так, відмовляючи у розстроченні виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив послався на те, що представник відповідачів у справі звернувся до суду з відповідним клопотанням про розстрочення відповідачам виконання рішення, враховуючи, що майновий стан відповідачів не дозволяє їм виконати рішення негайно.
Відтак, суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити відповідачам у розстроченні виконання цього рішення, роз`яснивши останнім їх право звернутись з відповідним клопотанням про розстрочення виконання рішення на стадії його виконання.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.
Відповідно до частини третьої - п`ятої статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є ті факти, які істотно доповнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповіді у виникненні рішення спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
З аналізом викладених норм убачається, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку статей, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявною стороною відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.
Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявою факту матеріальних благ, які істотно виконують виконання рішення та/або зробити його неможливим.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №9901/598/19.
У справі, що переглядається, сторона відповідача звернулась до суду першої інстанції із заявлю про розстрочення виконання рішення суду та посилалась на ті обставини, які суттєво ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. 
Так, представник заявників вказував, що відповідачі сплатити заборгованість в повному обсязі не можуть через скрутний матеріальний стан. Зазначав, що у ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я, останній проходив медичні обстеження в різних установах для визначення діагнозу. Діагноз був визначений у березні 2023 року.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства відноситься, зокрема принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.
Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена в статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Принцип диспозитивності (від пізньолатинського dispositivus – той, що розпоряджається) судочинства полягає у можливості осіб, які беруть участь у справі, вільно здійснювати свої права (матеріальні і процесуальні), розпоряджатися ними, виконуючи процесуальні дії, спрямовані на порушення, розвиток і припинення справи в суді, а також використовувати інші процесуальні засоби з метою захисту суб`єктивних майнових і особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів, державних і громадських інтересів.
Розглядаючи принцип цивільного судочинства через призму ролі суду в процесі, колегія суддів наголошує, що суд дійсно має владні повноваження у процесі провадження по справі, керуючи ходом судового засідання, забезпечуючи додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовуючи судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи як це передбачено нормами процесуального закону.
Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України).
Подаючи заяву про розстрочення виконання рішення суду, представник сторони відповідачів не надав жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 хворіє.
Такі докази були надані в суді апеляційної інстанції, однак колегія суддів їх не приймає з огляду на таке.
Частинами першою–третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц зазначено, що за змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19, від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц, від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Апеляційний суд також наголошує, що Довідка про перебіг захворювання, яка датована 06 травня 2024 року, була відсутня на момент постановлення рішення суду першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що на момент заявлення клопотання про розстрочення виконання судового рішення у суду першої інстанції були відсутні будь-які докази, які б підтверджували вказані обставини.
Додатково апеляційний суд наголошує, що відповідачі не позбавлені права на звернення із відповідною заявою в порядку, передбаченому ст. 435 ЦПК України, додавши належні та допустимі докази.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення підлягає зміні в частині мотивування відмови у розстроченні виконання судового рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року змінити в частині мотивування відмови у розстроченні виконання судового рішення, виклавши її у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19 вересня 2024 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дришлюк

                                                               М.М. Драгомерецький