Номер провадження: 22-ц/813/4109/24 
Справа № 523/20696/21
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.09.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
учасники справи:
позивач – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
третя особа – Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН», 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2023 року у складі судді Аліної С.С., 
встановив:
У листопаді 2021 року, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН, у якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 13935,68 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 30 вересня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №63495а0о (далі - Договір), відносно транспортного засобу «Кіа», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».
У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
10 листопада 2020 року, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Honda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » в м. Одесі скоїв зіткнення з автомобілем «Кіа», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».
Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.
Відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року по справі №523/18139/20 ОСОБА_1 , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороно документів було складено страховий акт №ARX2669198 від 27.11.2020.
На підставі вище зазначеного страхового акту Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 32944,57 грн.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №АР266618 в ТДВ «СК «ГАРДІАН», то остання керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала АТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 19008,89 грн.
Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 13935, 68 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у повному обсязі. 
Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2023 року в задоволенні позову ПАТ «СК «АРКС» відмовлено. 
Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, витрати по сплаченому судовому збору покласти на відповідача. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час першого розгляду справи, судом було досліджено всі докази, зокрема витяг полісу АР/0266618 та прийнято рішення про задоволення позову, відтак прийняття протилежного рішення на підставі одних і тих самих доказів є незаконним. В оскаржуваному рішенні судом було застосовано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, яка є нерелевантною до даних правовідносин, тоді як до даних правовідносин необхідно було взяти до уваги висновки, викладені у постановах Верховного Суду щодо застосування вищевказаних норм в аналогічних ситуаціях, зокрема постанова ВС від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 та постанова ВС від 03.12.2020 у справі №352/1384/18. Висновки суду першої інстанції свідчать про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ПАТ «СК «АРКС» залишити без задоволення, а заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2023 року – без змін, оскільки між страховиками виник спір щодо оцінки майнової шкоди, який не вирішено, тому відповідач вважає себе у даній справі не належним відповідачем, так як загальна шкода за підрахунком позивача складає 32944,57 грн., що не перевищує ліміт страхового поліса встановленого у розмірі 130000 грн., тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову ПАТ «СК «АРКС». 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без виклику учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 368, ч.1 369 ЦПК України). 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване заочне рішення суду не відповідає, з огляду на наступне. 
Так, судом першої інстанції встановлено, що між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №63495а0о від 30.09.2020, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Кіа», державний номер НОМЕР_3 .
10.11.2020 року о 19:10 годині, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по пр-ту Добровольського, 39Б в м. Одесі, не був уважний, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Kia Cerato», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Суворовського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2020 року, відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
10.11.2020 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування.
На підставі страхового акту №ARX2669198 від 27.11.2020 позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 32 944,57 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №726558 від 30.11.2020.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №АР266618 в ТДВ «СК «Гардіан», то остання відповідно до ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала АТ «СК «АРКС» страхове відшкодування у розмірі 19 008,89 гривень.
Після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «АРКС» виникло право вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 13 935, 68 гривень.
20 червня 2021 року ПрАТ «СК «АРКС» направило на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди з метою урегулювання спору у досудовому порядку, однак, відповіді щодо результату розгляду вимоги ПрАТ СК «ПЗУ Україна» отримано не було.
Відмовляючи у задоволенні позову ПрАТ СК «АРКС», районний суд виходив з того, щоцивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №АР266618 в ТДВ «СК «ГАРДАН», відповідно до якого, страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю/здоров`ю 200000 грн, за шкоду заподіяну майну 100000 грн. Оскільки ПрАТ «СК «АРКС» на підставі страхового акту здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 32 944, 57 грн, що не перевищує суми страхової суми у 100000 грн, тому відповідальність в межах цієї суми несе страховик, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо винна особа - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до статі 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Таким чином, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.
Відносини ж між відповідачем та його страховиком - ТДВ «СК «ГАРДІАН», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
У зв`язку із заміною сторони кредитора в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.
Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи, що сума відшкодування, виплаченого ТДВ «СК «ГАРДІАН», в порядку регресу позивачу у розмірі 19008,89 грн. визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані АТ «СК «АРКС» потерпілому становлять 32944,57 грн, тому різниця між цими сумами має бути відшкодована ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди.
З урахуванням вищенаведеного, висновок районного суду про те, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ТДВ «СК «ГАРДІАН», тому саме останнє зобов`язане відшкодовувати заподіяну шкоду у повному розмірі є помилковим, оскільки вказана страхова компанія з урахуванням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування, укладеним із ОСОБА_1 , тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 грудня 2020 року у справі №352/1384/18.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем, у зв`язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Згідно із ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених підстав, апеляційна скарга  ПАТ «Страхова компанія «АРКС» підлягає задоволенню, а рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2023 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
У зв`язку із скасуванням судового рішення і задоволенням позову, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги, у розмірі 5675,00 грн, що складає 2270,00 грн - сплачений судовий збір при подачі позову та 3405,00 грн - сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги (а.с. 6, 217).
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України дана справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст. ст. 19, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.
Заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2023 року скасувати, ухвалити нове. 
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо – транспортної пригоди задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (код ЄДРПОУ 20474912) завдані збитки у розмірі 13935 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень, 68 копійок. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (код ЄДРПОУ 20474912) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривен, 00 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         

Судді: