ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 р. 	Справа № 520/7948/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Спірідонов М.О.) від 26.06.2024  по справі № 520/7948/24
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 305643, 40 грн (триста п`ять тисяч шістсот сорок три гривні, сорок копійок); стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 100000, 00 грн (сто тисяч гривень).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі № 520/7948/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині залишення без задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди на користь скаржника, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що сам лише факт правопорушення має своїм наслідком спричинення моральної шкоди. Вказує, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Тому, підтвердити наявність шкоди в такий спосіб не є можливим.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу (письмові пояснення), в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2024  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024  по справі № 520/7948/24 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції України № 838 о/с від 09 червня 2022 року "Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади" позивача - ОСОБА_1 , було звільнено із служби в поліції.
Не погодившись з зазначеним наказом позивач оскаржив його до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2023  по справі № 520/19227/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024  по справі № 520/19227/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 по справі № 520/19227/23 скасовано. 
Прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Департаменту патрульної поліції "По особовому складу" від 09.06.2022 № 838 о/с в частині звільнення інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції  старшого лейтенанта поліції Жука Дмитра Олександровича зі служби в поліції.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції з 10.06.2022 року.
Судове рішення в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції з 10.06.2022 року, звернуто до негайного виконання.
Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2024 року по справі № 520/19227/23 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено.
Прийнято додаткову постанову, якою стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 10.06.2022 року по 06.02.2024 р. у розмірі 305643 грн. (триста п`ять тисяч шістсот сорок три гривні) 40 коп.
Судове рішення в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.06.2022 року по день поновлення на посаді, в межах стягнення за один місяць, звернуто до негайного виконання.
Позивач, вбачаючи в невиплаті на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 305643,40 грн, а також вважаю, що йому завдано моральної шкоди, звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що цей позов фактично направлений на контроль за виконанням іншого судового рішення та спрямований на спонукання відповідача вчинити дії, покладені на нього згідно додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2024 року по справі № 520/19227/23.
Щодо вимоги стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 100000,00 грн., суд зазначив, що позивач оцінюючи моральну шкоду саме на суму розмірі 100000,00 грн., не надав доказів на її підтвердження, не надав підтвердження тому, що це спричинило його здоров`ю шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги, а отже позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги судом встановлено, що рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем виключно в частині залишення без задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з чим, рішення переглядається в межах вимог та доводів апеляційної скарги.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, суд зазначає наступне.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
По своїй суті, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Суд зазначає, що завдання моральної шкоди – явище завжди негативне. Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
При цьому гроші (розмір моральної шкоди) виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (такі висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду.
Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
В межах спірним правовідносин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали цієї адміністративної справи не містять доказів заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, а тому вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024   по справі                    № 520/7948/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко