ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 серпня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/30587/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління державної казначейсткої служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 в адміністративній справі №160/30587/23 за позовом   ОСОБА_1 до  Головного управління державної казначейсткої служби України в Дніпропетровській області          про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                     В С Т А Н О В И В :

21.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
-визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень (Головного управління державної казначейської служби Дніпропетровської області) протиправною;
-зобов`язати вчинити певні дії, а саме: на виконання положень Конституції і законів України надати в паперовому і електронному вигляді повні розлогі відповіді на питання пункту три та пункту чотири запиту ОСОБА_1 від 09 серпня 2023 року від Друкованого засобу масової інформації газети "Багнет Нації", раніше спрямованого до юридичної особи з назвою Головне управління державної казначейської служби у Дніпропетровській області, на які не було надано відповідей по суті, у встановлений законом строк.
          В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 від Друкованого засобу масової інформації газети «Багнет Нації» направив запит на отримання публічної інформацію від 09.08.2023 року вих. №ЗПІ-031/031/23 засобами поштового зв`язку на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Однак, без наданої відповіді залишились наступні пункти запиту на публічну інформацію від 09.08.2023 року вих.№ЗПІ-031/031/23: пункт 3, в якому позивач просив надати номери рахунків бюджетів місцевого самоврядування відповідно до вимог пункту 2 статті 2 глави 1 розділу 1 Бюджетного кодексу України які належать територіальним громадам районів міста Дніпропетровська перейменованого в Дніпро відповідно Державного класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України як одержувачів та розпорядників бюджетних коштів та пункт 4, в якому позивач просив надати інформацію ким і коли були відкриті бюджетні рахунки територіальних громад районів міста Дніпропетровська перейменованого в Дніпро відповідно Державного класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України як одержувачів та розпорядників бюджетних коштів. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 в адміністративній справі №160/30587/23 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо належного розгляду запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 09.08.2023 року вих. №ЗПІ-031/031/23 в частині розгляду питань визначених пунктом 3 та пунктом 4. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (вул. 93-ї Холодноярської Бригади, буд. 1, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 37988155) повторно розглянути запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП інформація невідома) від 09.08.2023 року вих. №ЗПІ-031/031/23 в частині розгляду питань визначених пунктом 3 та пунктом 4, у відповідності до вимог, передбачених Законом України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням висновків суду по даній справі В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог,  Головне управління державної казначейсткої служби України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 в адміністративній справі №160/30587/23 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повністю. 
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звернувся за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «Укрпошта» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області із запитом на отримання публічної інформації від 09.08.2023 року вих. №ЗПІ-031/031/23, в якому він просив, зокрема:
3) Надати номери рахунків бюджетів місцевого самоврядування які належать територіальним громадам районів міста Дніпропетровська перейменованого в Дніпро відповідно Державного класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України як одержувачів та розпорядників бюджетних коштів а саме:
Амур-Нижньодніпровського району
Бабушкінського району перейменованого в Шевченківський
Жовтневого району перейменованого в Соборний
Індустріального району
Кіровського району перейменований в Центральний Красногвардійського району перейменований в Чечелівський
Ленінського району перейменований в Новокодацький
4) Надати інформацію ким і коли були відкриті бюджетні рахунки територіальних громад районів міста Дніпропетровська перейменованого в Дніпро відповідно Державного класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України як одержувачів та розпорядників бюджетних коштів а саме:
Амур-Нижньодніпровського району
Бабушкінського району перейменований в Шевченківський
Жовтневого району перейменований в Соборний
Індустріального району
Кіровського району перейменований в Центральний Красногвардійського району перейменований в Чечелівський 
Ленінського району перейменований в Новокодацький.
Відповідно до інформації наявної на офіційному сайті АТ «Укрпошта» за трекінгом №4900811014872 запит на отримання публічної інформації позивача від 09.08.2023 року вих. №ЗПІ-031/031/23 отриманий відповідачем 15.08.2023 року.
Листом Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області від 21.08.2023 року за № 04-12-12/10980 позивачу надано відповідь на шість пунктів питань, які містилися у запиті. Зокрема, щодо питань під номерами 3 і 4 зазначено наступне. Функції органів Державної казначейської служби України) визначені ст.43, 45, 78 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких Державна казначейська служба України веде бухгалтерський облік усіх надходжень державного та місцевого бюджетів, складає звітність про виконання бюджетів усіх рівнів та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Облік надходжень до бюджетів усіх рівнів в розрізі платників податків здійснюють органи, що відповідно до законодавства контролюють справляння надходжень бюджету. Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 22.06.2012 року № 758 «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» рахунки за надходженнями до державного та місцевих бюджетів відкриваються відповідно до Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України, рішень про місцеві бюджети, бюджетної класифікації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14 січня 2011 року № 11, а також на підставі даних, отриманих від органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Рахунки за надходженнями відкриваються по відповідних територіях на підставі інформації, отриманої від органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» (із змінами) визначено перелік органів, що здійснюють облік надходжень до бюджетів усіх рівнів в розрізі платників податків, постійний контроль за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів; співпрацюють з Міністерством фінансів України стосовно правильності застосування кодів класифікації доходів бюджету. Відповідно до вищевказаної постанови контроль за справлянням надходжень у розрізі платників по рахунках для зарахування коштів до місцевих бюджетів, покладено на Державну податкову службу та органи місцевого самоврядування. На підставі викладеного, для вирішення питання, порушеного у запиті, рекомендовано звернутися до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради (або, до відповідних органів), що здійснюють контроль за справлянням надходжень бюджету до місцевих бюджетів. Крім того, реквізити рахунків для зарахування надходжень до державного та місцевих бюджетів, у розрізі територій та кодів бюджетної класифікації доходів бюджету, розміщені на офіційному веб-порталі Державної казначейської служби України. Окремо варто визначити повноваження органу Казначейства здійснення розрахунково-касового обслуговування. Відповідно до статті 2 Бюджетного Кодексу України: розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету; одержувач бюджетних коштів - суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету. Згідно статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр. Таким чином, Головне управління здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, а не територіальних громад в розумінні статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Державна казначейська служба України та її територіальні органи, в тому числі Головне управління, здійснюють обслуговування рахунків розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів на підставі договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, оформлених згідно з вимогами наказу Міністерства фінансів України від 22.06.2012 року №758 «Про затвердження порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України».
Відповідно до п.6 запиту від 09.08.2023 року №ЗПІ-031/031/23 відповідь з додатками направлена на електронну адресу визначену в запиті (svf2011@ukr.net) та у письмовому вигляді на адресу 49008, м. Дніпро, вул.Робоча 69 п/с 771, що підтверджується копією скріншота поштової скриньки про відправлення відповіді на електронну адресу заявника.
Також вищезазначена відповідь була подана до Головного поштамту м. Дніпро, 49000 та включена до списку згрупованих поштових відправлень рекомендованим листом від 25.08.2023 року №24655 за №4900001289824 та за результатами перевірки трекінгу №4900001289824 на сайті Укрпошти встановлено, що 26.08.2023 року відправлення вручено: особисто.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на пункти 3, 4 запиту на публічну інформацію від 09.08.2023 року вих.№ЗПІ-031/031/23, звернувся до суду з позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI).
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Частиною 1 статті 12 Закону № 2939-VI встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону.
Відповідно до положень статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Як вбачається з матеріалів справи поданий позивачем запит від 19.04.2022 за змістом та формою вказаним вимогам статті 19 Закону № 2939-VI відповідає.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.
Тобто публічна інформація стосується інформації, яка відповідно до вимог діючого законодавства опинилася у розпорядника інформації (зокрема, це може бути інформація, яка створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або інформація, яку вони отримали від інших суб`єктів чи, наприклад, від органу правонаступником якого вони стали).
У даному випадку під володінням розуміється не юридична правомочність, що є складовою права власності (володіння, користування, розпорядження), а характеристика фактичного стану, тобто факт контролю суб`єкта над певною інформацією як нематеріальним об`єктом (інформація зберігається у суб`єкта в зафіксованому на матеріальному носії вигляді або іншим чином доступна йому).
При цьому, Законом №2939-VI регламентовано такі варіанти поведінки розпорядника інформації у разі одержання запиту на інформацію: надання відповіді на запит на інформацію у строк, передбачений статтею 20 Закону №2939-VI; прийняття рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію (частини 6, 7 статті 22 Закону №2939-VI); відмова в задоволенні запиту на інформацію; направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.
Пункт 1 частини 1 статті 22 Закону №2939-VI для відмови у наданні або оприлюдненні інформації передбачає сукупність двох умов: 1) розпорядник фактично не володіє інформацією та 2) розпорядник не має обов`язку володіти нею відповідно до законодавства.
Водночас, зважаючи на наведене нормативне врегулювання, одержавши запит на інформацію, поданий згідно із Законом № 2939-VІ, який за своїм змістом, на переконання розпорядника інформації, є зверненням у розумінні Закону України «Про звернення громадян», розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам Закону №2939-VІ, та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян». При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 лютого 2020 року у справі №815/1475/17, від 18 березня 2020 року у справі №296/7879/17.
З врахуванням вказаного, аргументи скаржника щодо невідповідності поданого позивачем інформаційного запиту критеріям, встановленим статтею 19 Закону №2929-VI, є безпідставними.
Згідно з частиною 1 статті 20 Закону №2929-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частини 2 статті 20 Закону №2929-VI у разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
При цьому, у статті 1 Закону №2939-VІ закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі застосування вимог пунктів 1-3 частини 2 статі 6 Закону №2939-VІ: 1) якщо розпорядник інформації встановив, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, такий розпорядник інформації має встановити вид інформації з обмеженим доступом, за якою звернувся запитувач (конфіденційна, таємна або службова); 2) потрібно визначити, чи запитувана інформація стосується інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, чи можливі заворушення або злочини при наданні доступу до запитуваної інформації, чи в інтересах охорони здоров`я населення обмеження доступу до цієї інформації, чи не постраждає репутація або права інших людей у результаті надання доступу до цієї інформації, чи отримана запитувана інформація конфіденційно, чи стосується дана інформація питання авторитету й неупередженості правосуддя. Якщо на всі поставлені питання відповідь негативна, розпорядник інформації надає доступ до запитуваної інформації; 3) якщо хоча б на одне з поставлених вище питань є позитивна відповідь - розпорядник інформації має визначити, чи не буде розголошенням запитуваної інформації завдана істотна шкода зазначеним інтересам, наявність яких у запитуваній інформації він встановив. Якщо відповідь на це питання негативна - розпорядник інформації надає запитувачу доступ до зазначеної інформації. Якщо відповідь на це питання позитивна - розпорядник інформації визначає: чи переважає шкода від оприлюднення такої інформації над суспільним інтересом в її отриманні. При позитивній відповіді на питання запитувачу інформації буде відмовлено в наданні доступу до запитуваної інформації. При негативній відповіді - розпорядник інформації надає запитувачу доступ до запитуваної інформації.
Вказані вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. Обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №9901/510/18.
В свою чергу, у листі від 21.08.2023 Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області від 21.08.2023 року за № 04-12-12/10980 замість направлення цього запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача, відповідач рекомендував позивачу звернутися до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради (або, до відповідних органів), що здійснюють контроль за справлянням надходжень бюджету до місцевих бюджетів, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI.
Зазначене у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що наданням відповіді від 21.08.2023 відповідач не забезпечив доступ позивача до публічної інформації. Такими діями відповідача порушено право позивача на доступ до публічної інформації, яке гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправної бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо належного розгляду запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 09.08.2023 року вих. №ЗПІ-031/031/23 в частині розгляду питань визначених пунктом 3 та пунктом 4. та зобов`язання Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (вул. 93-ї Холодноярської Бригади, буд. 1, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 37988155) повторно розглянути запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП інформація невідома) від 09.08.2023 року вих. №ЗПІ-031/031/23 в частині розгляду питань визначених пунктом 3 та пунктом 4, у відповідності до вимог, передбачених Законом України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням висновків суду по даній справі.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, в силу приписів статті 308 КАС України рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів 

                                                  П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу  Головного управління державної казначейсткої служби України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 в адміністративній справі №160/30587/23- без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
       
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко