ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

07 серпня 2024 року      
м. Харків

Справа № 626/475/24    
Провадження № 22-ц/818/2195/24, № 22-ц/818/2196/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про порушення прав споживача, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року та на додаткове рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 березня 2024 року, ухвалене суддею Гасаром П.І., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про порушення прав споживача.

В обгрунтування позову зазначає, що він користується послугою відповідача з постачання природного газу на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500 (надалі Договір). 03 січня 2024 року ним було направлене звернення до відповідача з проханням визначити спосіб отримання він нього готівкових коштів за спожитий газ особисто відповідачем у м. Краснограді без його звернення до фінансових установ. Тобто виключити у відносинах з ним посередників при оплаті отриманої від відповідача продукції. Листом відповідача від 11 січня 2024 року ним отримана відповідь на вказане звернення, якою йому фактично відмовлено у задоволенні прохання. Пунктом 4.5. Договору передбачено, що споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за Договором через банківську платіжну систему, шляхом он-лайн переказу, поштового переказу, внесення готівки через касу Постачальника та в інший не заборонений чинним законодавством способом. Статтею 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Отже, відповідач відмовив йому у сприянні щодо вибору форми оплати його продукції, яка йому більше підходить, відмовив у виконанні договору. Вказує, що здійснення оплати готівковими коштами за отриману споживачем продукцію особисто продавцю продукції не заборонено чинним законодавством. Тобто споживач не може бути обмеженим у здійсненні оплати за постачання природного газу особисто відповідачу. Інші способи оплати йому не підходять. Вони потребують здійснення додаткової оплати платіжної послуги банку (Укрпошті) або придбання спеціальних технічних засобів, сплачувати послуги операторів зв`язку для здійснення он-лайн переказу. Такі додаткові витрати при здійсненні оплати продукції не передбачені Договором. Відповідач своєю бездіяльністю по забезпеченню прав споживача, фактично примушує його нести додаткові витрати при виконанні його зобов`язань за Договором щодо своєчасності та повної оплати послуг Постачальника згідно з п.п. 1 п. 5.2 Договору. Також вказує, що кожний споживач у відносинах із відповідачем вибрав для себе той спосіб оплати, який йому більше підходить. Тому вибраний ним спосіб оплати не може бути дискримінаційним відносно інших споживачів, у тому числі відносно споживачів м. Краснограда. Вибраний ним спосіб оплати є одним із способів, передбачених Договором, ним може скористатися кожний споживач у відносинах. Пунктом 4.5. Договору передбачено здійснення оплати шляхом внесення готівки через касу Постачальника, але раніше відповідач йому повідомив про відсутність у нього каси. Тому, якщо відповідач не бажає нести витрати на утримання каси, то йому все рівно яку назву матиме місце, де відповідач отримає від нього оплату за спожитий газ особисто. На даний час він оплачує рахунки відповідача через ПриватБанк вимушено.

Просить суд зобов`язати відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за спожитий природний газ шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції, тобто у м. Краснограді, повідомити йому адресу місця оплати.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» надати ОСОБА_1 можливість здійснювати оплату за спожитий природний газ шляхом внесення готівки ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» без додаткових витрат за місцем отримання продукції у м. Краснограді Красноградського району Харківської області та повідомити адресу місця оплати.
Стягнуто з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20грн..

Додатковим рішенням цього ж суду від 20 березня 2024 року зобов`язано відповідача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» надати ОСОБА_1 офіційне письмове вибачення за нанесення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач вже звертався до суду із аналогічним позовом справа №626/1679/22, за наслідками розгляду якої судом апеляційної інстанції було ухвалено судове рішення про відмову в задоволені позову. У зв?язку з чим вважає, що провадження підлягає закриттю.
Також зазначає, що умовами Типового договору не вимагається від постачальників забезпечення платників житлово-комунальної послуги таким способом оплати вартості спожитого природного газу, як особисто постачальником, а є лише одним із різновидів здійснення такої оплати. Всі споживачі Товариства мають можливість здійснити оплату вартості спожитого ними природного газу онлайн (в особистому кабінеті, у чат боті, через сайти та мобільні додатки банків, за допомогою платіжних систем) або офланй (через платіжні термінали самообслуговування, у будь-якому відділені банку, через відділення Укрпошти або Нової пошти).
Звертає увагу на те, що позивачем не наведено підстав його матеріально-правових вимог до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», а також не зазначає в чому саме полягає його порушене право та яким чином має відбутись його поновлення.

Також ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» оскаржується додаткове рішення.

В цій частини апелянт зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для зобов?язання їх надати позивачу офіційне письмове вибачення за нанесення моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що він обрав інший не заборонений законодавством спосіб оплати за спожиту продукцію, а саме особисто відповідачу.
Спричинення йому моральної шкоди полягає у тому, що він зазнав душевних страждань у зв?язку із протиправної поведінкою відповідача щодо порушення його прав як споживача, а саме, відповідач позбавив його можливості самостійно обрати той спосіб оплати отриманої ним продукції, який йому більше підходить. Дії відповідача змусили його замовляти платіжну послугу у фінансовій установі для оплати його рахунків, яка йому не потрібна та яка не передбачена умова Договору.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення позивача на оплату за постачання природного газу шляхом внесення готівки безпосередньо відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції не може бути порушеним.
Оскільки позивачем доведено факт здійснення з боку відповідача протиправних дій при виконанні умов договору, наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди шляхом зобов`язано відповідача надати позивачу офіційне письмове вибачення за нанесення моральної шкоди. При цьому, обраний позивачем спосіб відшкодування моральної шкоди у даному випадку відповідає належному способу захисту права, визначеного у ст.ст. 16, 23, 1167 ЦПК України.

Проте, погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що  ОСОБА_1 є споживачем природного газу, вказані послуги надає йому Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500. 

01 травня 2022 року відповідно до наказу Міністерства енергетики України №198 від 08 червня 2022 року «Про постачання природного газу побутовим споживачам» ЕІС – код 56XN33C96647985N газифікованого об`єкта побутового споживача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було включено до реєстру споживачів Товариства та відкрито на ім`я ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 .

03 січня 2024 року ОСОБА_1 звертався до відповідача з проханням визначити спосіб отримання від нього готівкових коштів за спожитий газ особисто відповідачем у м. Краснограді без його звернення до фінансових установ. Тобто виключити у відносинах з ним посередників при оплаті отриманої від відповідача продукці.

Згідно відповіді ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 11.01.2024 року на вказане вище звернення було повідомлено, що відповідно до п. 4.7 Розділу ІV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, оплата вартості послуг з газопостачання за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Повідомили, що побутовий споживач може здійснювати оплату за договором постачання природного газу через банківську платіжну систему, онлайн переказ, поштовий переказ, в платіжних терміналах самообслуговування та в інший не заборонений законом спосіб. Також проінформували, що на сайті gas.ua Товариства створена можливість оплати за спожитий природний газ за посиланням: https://gas.ua/uk/home/paymen. Додатково повідомили, що завдяки спільному рішенню між Товариством та АТ «Укрпошта» діє знижка 30% на комісію платіжної системи до 31 березня 2024 року.

Відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. 

У частині 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За вимогами статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку, колективний споживач).

Частиною 2 ст. 17 № 1023-XII передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне здійснення безготівкових розрахунків з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначається Законом України «Про ринок природного газу» (надалі Закон № 329-VIII).

Пунктами 23 та 27 частини 1 статті 1 Закону № 329-VIII визначено, що побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.
споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно частини 2 статті 12 Закону № 329-VIII постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Підпунктом 4 частини 5 ст. 12 Закону № 329-VIII передбачено, що договір постачання повинен містити зокрема таку істотну умову, як обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації.

Частиною 3 ст. 13 Закону № 329-VIII визначено, що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

У відповідності до п. 1.2, 1.3 розділу І «Загальні положення» Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання), та є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку.

Пунктом 4.5 Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 передбачено, що розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. Спосіб оплати має бути визначений Споживачем в заяві-приєднанні. При цьому Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, шляхом он-лайн переказу, поштового переказу, внесення готівки через касу Постачальника та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб.

Відповідно до п.п.9 п. 6.2 Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, постачальник зобов`язується приймати плату за надані послуги будь-яким із способів, що передбачені цим Договором.

Таким чином, вимогами чинного законодавства споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. 

Разом з тим, умовами Типового договору не передбачено обов`язку відповідача організувати касу для отримання платежів від споживачів для оплати наданої послуги та не зобов`язано підприємство безпосередньо приймати платежі від населення. За відсутності обов`язку відповідача у здійсненні таких дій, судова колегія вважає, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Судова колегія не погоджується з висновком суду про те, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не забезпечило виконання умов Договору з позивачем , а саме право позивача здійснювати оплату за спожитий газ шляхом внесення готівки через касу Постачальника, оскільки матеріали справи не містять даних про те, який спосіб оплати був визначений Споживачем в заяві-приєднанні до Договору.

Доказів того, що у ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» наявна каса у м. Краснограді Харківської області та відповідно є можливість прийому платежів від побутових споживачів через таку касу в матеріалах справи відсутні.

Щодо стягнення моральної шкоди, то судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача надати її компенсацію.

Сам факт направлення листа про відмову у прийнятті платежів через касу не є безумовною підставою для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Що стосується доводів апелянта про наявність підстав для закриття провадження у справі, то колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Як свідчать матеріали справи, що на розгляді Красноградського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа №626/1679/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про порушення прав споживача, за результатами розгляду якої 21 квітня 2023 року було ухвалено рішення.

Із змісту цього рішення вбачається, що ОСОБА_1 просив: визнати, що відповідач не виконує умови Договору про постачання природного газу побутовим споживачам щодо права споживача здійснювати оплату за його послугу шляхом внесення готівки через його касу, порушив умови ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо всілякого сприяння споживачу у вільному виборі форми оплати продукції та не надає своєчасно рахунки по оплаті спожитого природного газу; зобов`язати відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за спожитий газ шляхом внесення готівки через касу Відповідача у м. Краснограді, повідомити її адресу; зобов`язати Відповідача надавати йому рахунки за спожитий газ щомісячно на паперовому носії. Як на підставу позову посилався на те, що 15 липня 2022 року він звертався до відповідача із заявою в якій просив надати йому можливість здійснювати оплату за постачання газу шляхом внесення готівки через касу відповідача у м. Краснограді, повідомити адресу каси та час її роботи. Разом з тим, листом відповідача йому була надана інформація щодо умов розрахунків за спожитий газ, але відповіді по суті щодо внесення готівки через касу відповідача він не отримав.

Натомість у даній справі №626/475/24 ОСОБА_1 просить: зобов`язати відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за спожитий природний газ шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції, тобто у м. Краснограді, повідомити йому адресу місця оплати. Як на підставу позову посилався на те, що 03 січня 2024 року ним було направлене звернення до відповідача з проханням визначити спосіб отримання він нього готівкових коштів за спожитий газ особисто відповідачем у м. Краснограді без його звернення до фінансових установ. Тобто виключити у відносинах з ним посередників при оплаті отриманої від відповідача продукції. Листом відповідача від 11 січня 2024 року ним отримана відповідь на вказане звернення, якою йому фактично відмовлено у задоволенні прохання.

Отже, з викладеного вбачається, що підстави та предмет позову у справі №626/1679/22 не є тотожними підставам та предмету позові у даній справі №626/475/24, а тому підстави для закриття провадження у даній справі з підстав п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення та додаткове рішення суду підлягають скасуванню з ухваленням нового про залишення позову без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подання позовної заяви позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Апелянтом при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплачено 1 816,80грн.

За частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи, що апеляційну скаргу задоволено, відповідачу має бути компенсовано 1 816,80грн. за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» – задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року та додаткове рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 березня 2024 року – скасувати і в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати за рахунок держави Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» судові витрати понесені за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816,80грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                         Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                         О.В. Маміна

                                                                                                                          Ю.М. Мальований