П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/29204/23	

Категорія:106000000          Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 18.01.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до командира військової частини (далі – в/ч) НОМЕР_1 , майора ОСОБА_2 , в/ч НОМЕР_2 про:
-          визнання протиправною відмову командира в/ч НОМЕР_3 майора ОСОБА_2 (на момент протиправної відмови у прийнятті рапорту – місце несення військової служби: в/ч НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) у прийнятті рапорту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) від 08 липня 2023 року;
-          зобов`язання уповноваженої особи в/ч НОМЕР_1 , якає є структурним підрозділом в/ч НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) прийняти рапорт солдата ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) від 08 липня 2023 року, розглянути його та надати відповідь на нього по суті порушеного питання.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , яка не має статусу юридичної особи, але підпорядковується в/ч НОМЕР_2 . Позивач зазначав, що у зв`язку з наявністю у нього III групи інвалідності, звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про надання дозволу на залишення розташування в/ч з метою отримання життєво необхідних препаратів. Вказаний рапорт у порушення чинного законодавства не був прийнятний, зареєстрований та повернутий без розгляду.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що порядок надання, форма та зміст рапортів військовослужбовців визначено наказом Начальника Генерального штабу Збройних Сил України №124 від 07 квітня 2017 року "Про затвердження Інструкції з діловодства у Збройних Силах України" (далі – Інструкція №124). Згідно Інструкції встановлено, що рапорт (заява) – письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру. Відповідно п.2.7 Інструкції, рапорт заповнюється відповідно зразку (фланку). Проте в позовній заяві, позивач не надав доказів (інформацію), як і кому саме він надав рапорт. Оскільки письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення), має бути підтвердження про отримання в/ч НОМЕР_1 даного рапорту – проте підтвердження не має. Тобто рапорт не був наданий до в/ч, або був наданий не належним чином, не належно оформлений, або поданий неналежній посадовій особі.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до командира в/ч НОМЕР_1 , майора ОСОБА_2 , в/ч НОМЕР_2 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
-          апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції не надано правової оцінки повторному рапорту та взагалі не враховано його при розгляді справи, а висновки суду, покладені в основу рішення, не відповідають матеріалам справи та фактичним обставинам;
-          суд першої інстанції у рішенні зазначив про припинення військової служби, втім судовий спір взагалі цього питання не стосується;
-          звернуто увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що безпосередній командир позивача прийняв його, тобто зауважень не було, а командир більш вищого рівня, не розглядаючи по суті, повернув його. І пункт 2.1.6 Інструкції №124, на яке посилається суд першої інстанції не може звужувати Конституційного права на звернення до суб`єкта владних повноважень, закріплених ст. 40 Конституції України;
-          рапорт взагалі не розглядався по суті викладеного в ньому питання, тому і відповіді по суті питання не надано. Це очевидний факт, який не підлягає доказуванню, оскільки підтверджується наявними доказами. Якщо суд першої інстанції вважає відповідь "повернути" відповіддю по суті, то таким чином можна надавати відповідь на усі звернення, навіть до їх подання і суд визнаватиме їх вчасними, правомірними та вичерпними;
-          рапорт не мав недоліків, оскільки рапорт відповідав нормам чинного законодавства, тобто була зазначена вся необхідна інформація, яку вимагають норми чинного законодавства (кому, від кого, суть питання). Підстава, тобто саме законодавчий чи нормативний акт заявник вказувати не зобов`язаний. Більш того, нормами ст. 59 Закону України "Про статут внутрішньої служби ЗСУ" командир зобов`язаний забезпечувати правову захищеність підлеглих військовослужбовців.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_5 . 
Наказом командира в/ч НОМЕР_6 від 14 квітня 2023 року №104, солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_6 .
в/ч НОМЕР_1 є структурним підрозділом в/ч НОМЕР_6 .
в/ч НОМЕР_6 є структурним підрозділом в/ч НОМЕР_2 .
08 липня 2023 року позивач звернувся до командира взводу охорони в/ч НОМЕР_1 із рапортом в якому просив надати можливість покидати розташування в/ч НОМЕР_1 терміном на 10 діб для отримання лікарських препаратів.
Рапорт був повернутий без розгляду з поміткою наступного змісту: "Повернути, переробити, вказати номер і дату Наказу ГШ ЗСУ".
Вважаючи дії протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення, яке оформлене про повернення рапорту позивача на доопрацювання відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.
Разом із тим, суд першої інстанції зазначив, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про надання можливості покидати розташування в/ч НОМЕР_1 терміном на 10 діб для отримання лікарських препаратів.
Суд також зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ).
Відповідно ст. 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України – у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Частиною 3 цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ визначено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі – Положення №1153/2008).
Пунктом 12 Положення №1153/2008 визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі – командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі – військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі – Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно ч.1 ст. 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно ч.6 ст. 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира – віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого – їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Відповідно п.127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі – Статут внутрішньої служби Збройних Сил України) солдат (матрос) (далі – солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.
Приписи п.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вказують, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).
Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.
Пунктом 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.
Згідно п.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).
Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (п.111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно п.101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).
Згідно п.66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.
Враховуючи наведене, колегія суддів наголошує, що рапорт – це звернення військовослужбовця до командування для вирішення питань службового чи особистого характеру. Подання рапорту до командира забезпечує військовослужбовцю захист його прав.
У цьому документі можуть бути викладені будь-які пропозиції та побажання військовослужбовців, у тому числі прохання надати матеріальну допомогу, відпустку, направлення на ВЛК тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово (07 та 08 липня 2023 року) звертався до командира взводу охорони в/ч НОМЕР_1 із рапортом про надання дозволу покидати вказану в/ч для отримання життєво необхідних препаратів терміном на 10 (десять) діб, без урахування часу для поїздки в м. Київ., однак вказані рапорти не були прийнятті, зареєстровані та повернуті без розгляду (т.1 а.с.13, 66).
На вказаних рапортах здійснена відмітка: "клопочу по суті рапорту солдата ОСОБА_3 " скріплена особистим підписом т.в.о. командира взводу охорони в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 .
Тобто, рапорти позивача були прийняті до розгляду та підтримані командиром взводу, однак в подальшому не були розглянуті вищим командуванням, та відповідно, не були розглянуті і командиром в/ч НОМЕР_1 . 
Колегія суддів наголошує, що відсутність дати та резолюції (підпису) посадової особи на примітці про необхідність доопрацювання вказаних рапортів лише свідчить про допущення посадовими особами в/ч НОМЕР_1 грубого порушенням наведених норм чинного законодавства.
Колегія суддів вказує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи.
Так, Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року №735 (далі – Інструкція №735) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
Відповідно ч.4 розділу І Загальні положення'' Інструкції №735 в роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень.
Згідно п.п.4-6 розділу ІІІ ''Розгляд звернень громадян'' Інструкції №735 термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.
Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.
Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Відповідно ст. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Пунктом 6 розділу ІІІ ''Розгляд звернень громадян'' Інструкції №735 також передбачено те, що звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.
Отже, розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що жодний нормативний акт не визначає можливості повернення рапорту військовослужбовця без розгляду.
Доказів прийняття рішення за поданими рапортами, або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапортів у встановлений законодавством термін, відповідачем до суду не надано.
Викладене також свідчить про допущення в/ч НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо розгляду рапортів позивача, яка порушує його законні права та інтереси.
Вказані обставини залишені поза увагою судом першої інстанції, що призвело до винесення рішення з висновками якого не погоджується колегія суду.
При цьому, колегія суддів наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Колегія суддів враховує, що відповідно наказу командира в/ч НОМЕР_6 від 06 серпня 2023 року №221, командира в/ч НОМЕР_2 від 06 серпня 2023 року №223 та наказу командира в/ч НОМЕР_7 від 21 липня 2023 року №37 майора ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та переведено на іншу посаду до іншого військового формування.
Відповідно, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача, який забезпечить їх ефективне поновлення, є визнання протиправною бездітності в/ч НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 08 липня 2023 року, та зобов`язання уповноваженої особи в/ч НОМЕР_1 , якає є структурним підрозділом в/ч НОМЕР_2 , прийняти рапорт солдата ОСОБА_1 від 08 липня 2023 року, розглянути його та прийняти рішення по суті порушеного питання. 
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Судові витрати розподілу не підлягають відповідно ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року скасувати.
Ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовом ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездітності військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 08 липня 2023 року.
Зобов`язати уповноважену особу військової частини НОМЕР_1 , якає є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_2 , прийняти рапорт солдата ОСОБА_1 від 08 липня 2023 року, розглянути його та прийняти рішення по суті порушеного питання.
В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2024 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.