П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 561/84/24
Провадження № 22-ц/4815/702/24

Головуючий у Зарічненському районному суді 
Рівненської області: суддя Зейкан Н.М.
Рішення суду першої інстанції ухвалено 
02 квітня 2024 року у смт. Зарічне Вараського району
Рівненської області
(фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2024 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
       У січні 2024 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" (далі – ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" або товариство) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що 25 липня 2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №4515138 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна", затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на його веб-сайті. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 9 300 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. В свою чергу ОСОБА_1 зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. 19 червня 2023 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" було укладено договір факторингу №25-05/2022, відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Україна" відступило на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. 
       З наведених підстав просив стягнути на свою користь з відповідача 30 454 гривень заборгованості за кредитом, 796,15 гривень інфляційних втрат, 157,69 гривень три відсотки річних, які позивач просив стягнути, а також судові витрати.
       Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2024 року позов ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" заборгованість за кредитним договором в сумі 30454 гривні, інфляційні витрати в розмірі 796,15 гривень, три відсотки річних в розмірі 157,69 гривень. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 гривні та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.
       В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
       На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де вказувалося про його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставини справи порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
       Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилалася на те, що договір про надання позики №4515138 від 25 липня 2021 року, укладений між ТОВ "Авентус Україна", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "Фінтраст Україна", та ОСОБА_1 , містить ознаки кредитного договору. Відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" кошти в позику під проценти або в кредит можуть надавати лише фінансові установи — резиденти або нерезиденти, на яких вимога щодо отримання ліцензії для надання таких послуг на території України не поширюється. Крім того, позивачем не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. Вважала, що відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови за договором є несправедливими, якщо розмір штрафу перевищує 50% від суми договору, а тому такі вимоги можуть бути визнані судом недійсними.
       З викладених міркувань просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
       У поданому відзиві представник позивача – адвокат Крюкова М.В. просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Також позивачем подано клопотання про витребування доказів, в якому вона просила поновити строк на його подання та витребувати у Акціонерного товариства "ПриватБанк" інформацію щодо підтвердження факту зарахування коштів 25 липня 2021 року на платіжну картку ОСОБА_1 у розмірі 9300 гривень від ТОВ "Авентус Україна". Необхідність витребування доказів адвокат пов`язувала з тим, що інформація, якою підтверджуватиметься перерахування кредитних коштів відповідачу первісним кредитором, має ключове значення у доказуванні в даній справі та безпосередньо стосується предмету спору, адже встановлення факту перерахування коштів підтверджує і сам факт укладення договору.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. 
       Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
       За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
       Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі – Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
       У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
       Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
       Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
       Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
       Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       Судом установлено, що 25 липня 2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 укладено договір №4515138 про надання споживчого кредиту в електронній формі. Згідно з підпунктами 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1 цього договору сума кредиту складає 9300 гривень, тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.
       Згодом між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК" Фінтраст Україна" було укладено договір факторингу №25-05/2022, за умовами якого ТОВ "Авентус Україна" відступило ТОВ "ФК" Фінтраст Україна" права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача.
       З витягу з реєстру боржників, додатку №1 до договору факторингу №25-05/2022 від 25 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №4515138 від 25 липня 2021 року, а загальна сума заборгованості становить 30 454 гривень.
       Вказана заборгованість складалась з 9 300 гривень тіла кредиту та 21 154 гривень процентів за користування кредитом. 
       Крім того, кредитодавець просив покласти на позичальника передбачену ст.625 ЦПК України відповідальність у виді інфляційних втрат в розмірі 796,15 гривень та 3% річних розміром 157,69 гривень. 
       При цьому матеріалами справи підтверджується, що позичальник повернула кредитору 4 555,85 гривень, а саме 4 505,85 гривень 23 серпня 2021 року та 50 гривень 06 травня 2022 року.
       Між тим, апеляційним судом з`ясовано, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування і усупереч узгодженій вартості кредиту.
       В наданому позивачем примірнику договору про надання споживчого кредиту сторони обумовили те, що сума кредиту складає 9300 гривень, а строк кредиту становить 30 днів. Стандартна процентна ставка складає 1,90%, знижена – 1,615%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 24079,41% річних, а знижена – 12133,74% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 14 601 гривень а за зниженою ставкою - 13 805,85 гривень. Обумовлено й те, що детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту. 
       В таблиці обчислення вартості кредиту для споживача, що підписаний сторонами, вказується про те, що кількість днів у розрахунковому періоді складає 30, сума платежу, якщо споживачем не будуть дотримані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, становить 14 601 гривень, з яких проценти за користування кредитом 5301 гривень, а 9300 гривень – тіло кредиту. 
       Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
       Тому при вирішенні спірних правовідносин колегія суддів зауважує на застосуванні положення contra proferentem.
       В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
       Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
       Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 5301 гривень та в 30 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом.
       Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
       Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
       Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.
       Разом з тим Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX (далі – Закон № 2120-IX) передбачено звільнення позичальника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання згідно з договором кредиту (позики), укладеним банком чи іншим кредитодавцем (позикодавцем).        Отже, до стягнення з відповідача на користь нового кредитора за договором про надання споживчого кредиту №4515138 від 25 липня 2021 року підлягає 9 300 гривень заборгованості за тілом кредиту та 745,15 гривень з 5 301 гривень, що обумовлені в договорі заборгованості за процентами з користування кредитом, оскільки решту позичальник повернув. Тобто 10 045,15 гривень.
       Оскільки сторони обумовили строк кредитування у строк 30 днів, однак у відповідний час ОСОБА_1 обов`язку з повернення тіла кредиту не виконала та лише частково виконала обов`язок з повернення відсотків за його користування, тому на неї слід покласти заявлену позивачем та передбачену ст.625 ЦПК України відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, яка повинна обліковуватись з першого дня прострочення, а саме з 24 серпня 2021 року, по 23 лютого 2024 року. 
       Розмір 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України за вказаний період становитиме 152,68 гривень, а сукупний розмір інфляційних втрат - 663,21 гривень. Розрахунок проведений, виходячи із суми боргу в розмірі 10 095,15 гривень, позаяк, як зазначалось, загальна вартість становила 14 601 гривень, в узгоджений тридцятиденний строк кредитування позичальником було повернено лише 4505,85 гривень, а повернення 06 травня 2022 року 50 гривень здійснено поза межами облікового періоду, за який підлягають нарахуванню передбачені ст.625 ЦК України суми грошових коштів. 
       Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним. 
       Підставою для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
       Разом з цим клопотання позивача про витребування доказів до задоволення не підлягає через його процесуальну недоцільність та необґрунтованість, оскільки факт виникнення кредитних відносин та надання грошових коштів позичальнику не заперечувався й не спростовувався. 
       Всупереч доводам заявника встановлено, що первинному кредитору - ТОВ "Авентус Україна" видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи 28 лютого 2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
       Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
       Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Скасувати рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2024 року.
       Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" 10 045 (десять тисяч сорок п`ять) гривень 15 копійок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, 152 (сто п`ятдесят дві) гривні 68 копійок трьох процентів річних та 663 (шістсот шістдесят три) гривні 21 копійку інфляційних втрат. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтранс Україна"; ЄДРПОУ 44559822, адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, оф. 118/2.
       Відповідач: ОСОБА_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

Судді:                                                                        Н.М. Ковальчук

                                                                       С.С. Шимків