СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року                                     м. Харків           Справа № 917/777/20(917/2178/23)  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А. , суддя  Медуниця О.Є.
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління №9" (вх.№1344 П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.05.2024 у справі №917/777/20 (917/2178/23), суддя Білоусов С.М.
          за позовною заявою Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 36039, м. Полтава
          до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" (ТОВ "Лубенське ШБУ № 9"), м. Лубни, Полтавська область
          про стягнення грошових коштів 
          в межах справи про банкрутство № 917/777/20
          за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна",  м. Київ
          до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Полтава
          про відкриття провадження у справі про банкрутство

          ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа №917/777/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".
Дочірнє підприємство "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління №9"    з вимогою про стягнення заборгованості в сумі 207 319,96 грн, з яких: 145 233,12 грн сума основного боргу за договором про надання послуг №01/04-21/1 від 01.04.2021 року,    52 059,79 грн – інфляційне збільшення та    10 027,05 грн – 3 % річних (а.с.1-7).
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов  договору про надання послуг №01/04-21/1 від 01.04.2021 року  в частині проведення своєчасних розрахунків за надані послуги.
Ухвалою господарського суду від 12.12.2023 року суд прийняв справу            №917/777/20(917/2178/23) до свого провадження та постановив здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.22-23).
01.05.2024 року від Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до господарського суду надійшла заява про зменшення позовних вимог в частині додаткових нарахувань №01-10/72-2 від 30.04.2024, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 145 233,12 грн сума основного боргу, 51 087,76 грн – інфляційне збільшення та    9 430,21 грн – 3 % річних,    яка прийнята господарським судом в порядку ст. 46 ГПК України (а.с.43-45).
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.05.2024 у справі №917/777/20 (917/2178/23) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" на користь Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 145 233,12 грн суму основного боргу, 51 087,76 грн – інфляційне збільшення та 9 430,21 грн – 3 % річних та витрати по сплаті судового збору в сумі    3 086,27 грн (а.с.46-51).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач виконав, а відповідач – прийняв послуги по договору про надання послуг №01/04-21/1 від 01.04.2021 року на загальну суму 145 233,12 грн, що підтверджуються відповідними актами приймання - здавання робіт, тоді як відповідач не надав суду належних та допустимих доказів повного та належного виконання зобов`язання за договором надання послуг, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 145   233,12 грн основного боргу підлягає задоволенню.
Також здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних,  місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано 51 087,76 грн – інфляційне збільшення та    9 430,21 грн – 3 % річних, у зв`язку з чим позов в зазначеній частині також підлягає задоволенню.
Не погодившись з прийнятим рішенням відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9"    звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 03.05.2024 у справі №917/777/20 (917/2178/23) та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.56-59).
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що між сторонами проводилися звіряння розрахунків щодо співробітництва сторін. Позивачу було передано для підписання Акт звірки взаємних розрахунків від 22.12.2023 року, відповідно до якого загальна заборгованість ТОВ «ШБУ-9» перед ДП «Полтавський облавтодор» становить 1299385,53 грн, заборгованість ДП «Полтавський облавтодор» та його філій перед  ТОВ «ШБУ-9» становить 1 167   784,35 грн. 
Отже, як зазначає апелянт, після проведення взаєморозрахунків загальна заборгованість ТОВ «ШБУ-9» перед ДП «Полтавський облавтодор» становить лише 131   601, 18 грн. З урахуванням цього більшість позовів, включаючи цей, має бути відкликано позивачем узв`язку з відсутністю предмету спору.
Також вказує на те, що 24.02.2022 року розпочалися військові дії, які тривають на території України, спричинені нападом Російської Федерації проти України, після чого Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного станувУкраїні»,  що  є форс-мажорною обставиною.
Відповідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.05.2024 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А, суддя  Медуниця О.Є.
   Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2024, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління №9" на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.05.2024 у справі №917/777/20(917/2178/23). Вирішено  розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.    Встановлено позивачу строк до 19.06.2024 року включно для подання відзиву на апеляційну скаргу. Запропоновано учасникам справи в строк до 19.06.2024 включно надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи. Витребувано матеріали справи №917/777/20 (917/2178/23) із Господарського суду Полтавської області.
10.06.2023 за вх. №7874    на виконання вимог ухвали Східного апеляційного господарського суду 03.06.2024 з Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи №917/777/20 (917/2178/23).
19.06.2024 року (у встановлений судом строк) від позивача через підсистему “Електронний суд” до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив  на апеляційну скаргу, в якому позивач проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення (а.с. 73-75).
Свої заперечення обґрунтовує тим, що  наданий відповідачем Акт звірки взаємних розрахунків від 22.12.2023 року є неналежним та недопустимим доказом в даній справі, оскільки в даному документі відсутній підпис головного бухгалтера ДП
«Полтавський облавтодора», відсутня печатка підприємства позивача. Крім того, зі змісту даного акту не зрозуміло, за який період був складений наданий акт, на підставі яких договорів тощо. До того ж, на думку позивача,  акт звірки взаємних розрахунків за своєю юридичною суттю не є первинним документом, а є технічним документом, що носить інформативний характер, що відображає тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Отже, акт звіряння взаємних розрахунків не є належним доказом факту здійснення жодних господарських операцій.
Вищенаведений відзив на апеляційну скаргу судом розглянуто та долучено до матеріалів справи.
Відповідно ч. 13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для    суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час розгляду справи апеляційним господарським судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку    ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Позивач, Дочірне підприємство «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні догроги Укриїни», ідентифікаційний код юридичної особи: 32017261; основний вид економічної діяльності: 42.11 Будівництво доріг та автострад.
Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лубенське шляхово-будівельне управління №9». Ідентифікаційний код юридичної особи: 03450436; основний вид економічної діяльності: 42.11 Будівництво доріг та автострад. 
          Як свідчать матеріали справи, 01 квітня 2021 року між Дочірнім підприємством "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (за договором – Виконавець), платник податку на прибуток та інших податків і зборів за загальною системою оподаткування, в особі директора Рудніка Андрія Ярославовича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9", (іменоване надалі «Підрядник»), яке є платником податку на прибуток та податку на додану вартість на загальних умовах, в особі директора Тетерятникова Володимира Васильовича, який діє на підставі Статуту, з другої сторони, (в подальшому разом іменуються – Сторони, а кожна окремо - Сторона) уклали цей договір про надання послуг №01/04-21/1 (а.с.8-10).
Відповідно до пункту 1.1 договору у порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги з фрезерування дорожнього покриття фрезою дорожньою самохідною Wirtgen W-2000 2002р.в., номерний знак НОМЕР_1 (надалі іменуються - послуги), що обліковується на балансі філії «Лубенська ДЕД». а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі послуги в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п.3.1 договору, вартість послуг виконавця за цим договором вказується виконавцем у актах наданих послуг.
Пунктом 3.2 договору встановлено, що загальна вартість послуг складається з суми вартості наданих послуг, відповідно до Актів наданих послуг, що були підписані уповноваженими представниками сторін протягом строку дії договору.
Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунки за надані послуги проводяться шляхом оплати Замовником Виконавцю за надані послуги на його поточний рахунок в національній валюті України.
Як визначено пунктом 4.3 договору, сторони свідчать, що Замовник зобов`язується розрахуватись з виконавцем за надані послуги у строк не пізніше 5-ти днів з моменту отримання від Виконавця рахунку та підписаного уповноваженою особою замовника акту наданих послуг.
Відповідно до п.5.2 договору надання послуг здійснюється з використання паливно - мастильних та інших матеріалів замовника.
Згідно з пунктом 5.4  розрахунки за договором здійснюються з ДГІ "Полтавський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України". Оформлення первинних бухгалтерських документів з боку Виконавця здійснюється філією "Лубенська дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України".
Пунктом 6.1.1. договору визначено, що Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.
Згідно пунктом 6.4.1. Виконавець має право своєчасно та відповідно до умов договору та у повному обсязі отримувати плату за надані послуги.
Пунктом 8.2. договору визначено, що у разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до норм процесуального права.
Відповідно до п.9.1. договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021 року.
Договір про надання послуг №01/04-21/1 від 01.04.2021 підписано  з боку замовника та виконавця без зауважень та скріплено печатками.
Матеріалами справи підтверджується, що ДП "Полтавський облавтодор" надало послуги в повному обсязі, а ТОВ "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9" прийняло їх на загальну суму 145233,12 грн, що підтверджується наступними документами:
-Акт здавання-приймання робіт №263 від 30.06.2021 на суму 21   000,02 грн;
-Акт здавання-приймання робіт №264 від 30.06.2021 на суму 17   499,96 грн;
-Акт здавання-приймання робіт №355 від 06.07.2021 на суму 39   264,83 грн;
- Акт здавання-приймання робіт №387 від 06.08.2021 на суму 67   468,31 грн (а.с. 11-14).
В свою чергу, ТОВ "Лубенське ШБУ № 9", порушуючи умови договору та норми чинного законодавства України, свої обов`язки щодо оплати наданих послуг не виконало.
З огляду на викладені обставини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом до суду про стягнення з відповідача 145 233,12 грн - суми основного боргу,                      51 087,76 грн – інфляційного збільшення та    9 430,21 грн – 3 % річних.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи,          колегія суддів погоджується          з висновком господарського суду про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.
          Відповідно до   ст. 11 Цивільного кодексу України   підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
          Частина 1   статті 202 ЦК України   передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Правочин за приписами   ст. 204 Цивільного кодексу України   є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
          Положеннями статей   627,   628 Цивільного кодексу України   визначено, що відповідно до   статті 6 цього Кодексу   сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
          Відповідності до   ст. 509 Цивільного кодексу України,   ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
          Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
          Відповідно до вимог   ст. 526 Цивільного кодексу України,   ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
          Згідно зі   статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Частиною 1   статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.
За приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Як вже зазначалося, згідно з пунктом 4.3 договору, Замовник зобов`язується розрахуватись з Виконавцем за надані послуги у строк не пізніше 5-ти днів з моменту отримання від Виконавця рахунку та підписаного уповноваженою особою Замовника акту наданих послуг.
Як правильно встановив місцевий господарський суд, позивач виконав, а відповідач  прийняв послуги на загальну суму    145 233,12 грн, що підтверджуються актами здавання-приймання робіт.
Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як свідчать матеріали справи,  відповідач не надав суду належних та допустимих доказів повного та належного виконання зобов`язання  з оплати наданих послуг за договором надання послуг.
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на звіряння розрахунків між сторонами та на те, що позивачу було передано для підписання Акт звірки взаємних розрахунків від 22.12.2023 року, відповідно до якого загальна заборгованість ТОВ «ШБУ-9» перед ДП «Полтавський облавтодор» становить 1 299   385, 53 грн, а заборгованість ДП «Полтавський облавтодор» та його філій перед ТОВ «ШБУ-9» становить                                        1 167   784, 35 грн. Отже, за висновком апелянта, після проведення взаєморозрахунків загальна заборгованість ТОВ «ШБУ-9» перед ДП «Полтавський облавтодор» становить лише 131   601, 18 грн, у зв`язку з чим позивач мав відкликати позов  у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї. 
Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та імовірність.
Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зі змісту наданої відповідачем до відзиву на позов, а також до апеляційної скарги  копій акту звірки взаємних розрахунків з контрагентом  ДП «Полтавський облавтодор» від 22.12.2023 (які є ідентичними за змістом) вбачається, що даний документ не містить підпису головного бухгалтера ДП «Полтавський облавтодора», як і підпису жодної  посадової особи позивача (а.с. 28,64).
Крім того, в даному документі відсутня печатка підприємства позивача. 
Також  зазначений документ не містить даних щодо періоду звіряння заборгованості, угод,  на підставі яких виникла відповідна заборгованість у сторін.
Поряд з цим,  колегія суддів заначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 та від 21.12.2020 у справі №916/499/20.
Відповідачем не надано жодних первинних документів, які б підтверджували наведені у вказаному акті відомості щодо взаємної заборгованості сторін та здійснення ними певних розрахунків.
Отже наданий відповідачем акт звірки взаємних розрахунків, який підписаний лише посадовою особою відповідача, не містить даних щодо періоду та підстав взаємної заборгованості сторін, і зміст якого не підкріплений жодними первинними документами, не може вважатися належним, достовірним та достатньо імовірним доказом у справі на підтвердження заперечень відповідача проти позову.
Крім того, слід зазначити, що позивач 30.04.2024 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням, в якому наголошує, що жодних дій відповідачем, спрямованих на укладення мирової угоди та погашення заборгованості не здійснено, у зв`язку з чим позивач свої вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд вирішити спір по суті.          
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на введення в країні воєнного стану як на форс-мажорну обставину, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки правовідносини, з яких виник даний спір, зокрема, щодо укладення договору сторонами, надання послуг за цим договором та настання строку їх оплати, мали місце у 2021 році, тобто до введення в країні воєнного стану.
Окрім цього, слід зазначити, що сама по собі обставина введення в країні воєнного стану без доведення  господарювання відповідними доказами не може свідчити про наявність форс-мажору в його господарській діяльності.
Так, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року за №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 
Торгово-промислова палата України листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчила наявність обставини непереборної сили: військової агресії Російської Федерації проти України.
Даний лист ТПП засвідчує факт непереборної сили, однак такі обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2022 року у справі №922/2475/21.
Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі №910/7679/22 зазначив, що    лист від 28.02.2022 ТПП №2024/02.0-7.1 є документом загального    інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом, виданим відповідно до положень статті 14-1 Закону України «Про    торгово-промислові палати» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні.
Також слід зазначити, що відповідно до статті 141 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання зобов`язань в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили. 
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №910/7495/16.
Проте, відповідачем, який посилається на наявність форс-мажорних обставин, не було надано відповідного сертифікату, виданого йому в індивідуальному порядку  на підставі статті 14-1 Закону України «Про    торгово-промислові палати», та інших доказів, які б могли свідчити про те, що обставина воєнного стану вплинула конкретно на його господарську діяльність.
Крім того, за загальним правилом, в силу частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання та не звільняє від обов`язку виконати саме зобов`язання.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 145 233,12 грн основного боргу.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 52 059,79 грн – інфляційного збільшення та    10 027,05 грн – 3 % річних, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно зі статтями 610,  611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши із застосуванням комп`ютерної програми «Ліга Закон» доданий позивачем до позовної заяви розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів знаходить його арифметично правильним та документально обґрунтованим, у зв`язку з чим погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 52 059,79 грн – інфляційного збільшення за період з жовтня 2021 по листопад 2023 та    10 027,05 грн – 3 % річних за період з 01.10.2021 по 29.11.2023.
Відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
          Згідно зі   ст.236 Господарського процесуального кодексу України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Полтавської області від 03.05.2024 у справі №917/777/20(917/2178/23) прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до       ст. 129 ГПК України     судовий збір за її подання покладається на скаржника.
Керуючись ст. ст.    129,     269,    270,    275,    276,    281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,   -                      

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління №9" на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.05.2024 у справі №917/777/20 (917/2178/23) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 03.05.2024 у справі №917/777/20 (917/2178/23) залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 05.07.2024.

Головуючий суддя                                                                    О.О. Радіонова

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           О.Є. Медуниця