ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 серпня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/8207/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Білак С.В.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу ОСОБА_1  
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 02.05.2024, (суддя суду першої інстанції Боженко Н.В.), прийняте за правилами  спрощеного провадження в порядку письмового провадження в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/8207/24  за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,  
УСТАНОВИВ:
          29.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ 21910427, щодо застосування при обчисленні пенсії ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015, 2016 роки, під час призначення пенсії за віком від 05.02.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ 21910427, здійснити з 05 лютого 2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021, 2022, 2023 роки, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що показник середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, відповідачем визначено не правильно, оскільки пенсія за віком позивачу була призначена вперше. 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 02.05.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії за віком згідно частини 2 статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (2021-2023 роки), викладену у листі від 11.03.2024 року №0400-010304-8/48416. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з 05.02.2024 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2021-2023 роки), з урахуванням виплачених сум. В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовив. Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )  судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок). Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень (одна тисяча гривень 00 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати в частині розподілу судових витрат та прийняти в цій частині нову постанову про стягнення на користь позивача судових витрат в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про необхідність обмеження судових витрат які підлягають стягненню на користь позивача, адже відповідачем до суду клопотання про зменшення витрат не подавалось. Також, позивач наголошує, що дана справа має для неї велике значення, відтак суд першої інстанції не мав права зменшувати судові витрати. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивач в адміністративному позові просила стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 9375,00 грн. 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: 
1) Договір про надання правової допомоги від 23.02.2024 року №2024/1 (далі – Договір);
2) Акт приймання-передачі наданих послуг від 15.03.2024 року №1-2024/1 (далі – Акт);
3) детальний опис робіт від 15.03.2024 року (далі – Опис робіт).
Договором узгоджено надання позивачу правничої допомоги в адміністративному суді. За п. 5.5. Договору вартість робіт визначено як 2500 грн/год. За п. 5.6. Договору факт надання правничої допомоги підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг.
Згідно з Актом позивачу надано послуг на 9375,00 грн, а саме:
1) надання правової інформації, консультації та роз`яснень, аналіз наданих документів – 1,5 годин (всього 3750,00 грн);
2) складання позовної заяви – 2,25 годин (всього 5625,00 грн). 
          Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу суд виходив з того, що витрати на правничу допомогу у розмірі 9375 грн не є співмірними із складністю справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 1000,00 грн.
          Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції , з огляду на наступне.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від     12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до      ч. 5 ст. 242 КАС України.
          Колегія суддів враховує, що з огляду на предмет доказування у справі, справа віднесена до справ незначної складності в силу приписів ст. 12 КАС України, отже, предмет доказування у справі не становить значної складності, сама справа була розглянута судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін проти чого позивач не заперечувала. 
Більше того, в даній категорії справ існує усталена судова практика Верховного Суду, відтак підготовка процесуальних документів та надання послуг з правничої допомоги в цій справі не мало б становити значний час. 
Посилання позивача на те, що дана справа має велике значення для позивача з огляду на розмір недоплаченої відповідачем їй пенсії внаслідок не проведеного перерахунку,  колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки складність справи визначається незалежно від розміру недоплаченої пенсії внаслідок несвоєчасно проведеного перерахунку, а виходячи зі змісту предмету доказування (суті вимог матеріально-правового характеру) у відповідності до приписів ст. 12 КАС України.
Отже, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, вказує на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу, є неспівмірною зі складністю справи, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 1000,00 гривень.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування додаткового рішення – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 №160/8207/24 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак