ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 вересня 2024 року                  
м. Київ
 
справа № 359/6373/20
провадження № 61-6744св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг», 
третя особа ? Незалежна профспілка авіапрацівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року у складі судді Чирки С. С. та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2023 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (далі - ТОВ «Аерохендлінг»), третя особа - Незалежна профспілка авіапрацівників ТОВ «Аерохендлінг» (далі - НПА ТОВ «Аерохендлінг», профспілка), про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивований тим, що наказом ТОВ «Аерохендлінг» № 349-к від 23 березня 2018 року його прийнято на посаду агента контролю наземного обслуговування ІІ категорії відділу контролю наземного обслуговування та центрування ПС служби оперативного управління виробництвом ТОВ «Аерохендлінг». 10 квітня 2020 року генеральний директор ТОВ «Аерохендлінг» ОСОБА_5. затвердив штатний розпис ТОВ «Аерохендлінг» у новій редакції.
13 липня 2020 року відповідач видав наказ № 1085-к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Указаний наказ є протиправним, а його звільнення є таким, що не відповідає вимогам статей 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України, оскільки відповідачем не було додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, відповідач мав можливість, але не здійснив переведення позивача на іншу роботу на тому ж підприємстві та не врахував наявність у позивача переважного права залишення на роботі, здійснив звільнення без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації.
З моменту вручення йому повідомлення про скорочення штату працівників та до моменту його звільнення 13 липня 2020 року відповідачем всупереч вимог чинного законодавства не запропонував йому жодної посади в ТОВ «Аерохендлінг».
Відповідачем всупереч статті 42 КЗпП України не визначалась продуктивність праці працівників ТОВ «Аерохендлінг» з метою вирішення питання про наявність в них переважного права на залишення на роботі. З підготовлених відповідачем наказів про скорочення працівників товариства неможливо встановити, на підставі яких саме критеріїв відповідач дійшов висновку про звільнення саме позивача.
Відповідач листом № 01-12/1111 від 22 червня 2020 року звернувся до НПА ТОВ «Аерохендлінг» керуючись положеннями статті 43 КЗпП України, з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з 13 липня 2020 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України із працівниками, у т.ч. із ОСОБА_1 . Вказане подання було розглянуто 07 липня 2020 року на засіданні Ради НПА ТОВ «Аерохендлінг». Відповідно до протоколу № 57 від 07 липня 2020 року засідання Ради НПА ТОВ «Аерохендлінг» згоду на звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 , який є членом НПА ТОВ «Аерохендлінг», не надано. Відмову у наданні згоди на звільнення членів профспілки на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України було детально обґрунтовано тим, що з боку уповноваженого органу роботодавця під час звільнення працівників ТОВ «Аерохендлінг», у т.ч. і позивача, мало місце порушення вимог: п. 4.3.4 , п. 4.3.7 Галузевої угоди між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України та профспілками працівників цивільної авіації України на 2018-2020 роки; статей 42, 43, 49-4 КЗпП України, статті 22, 38, частини четвертої статті 41 Закону України «Про профспілки та гарантії їх діяльності».
Просив суд: 
визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Аерохендлінг» № 1058-к від 13 липня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади агента контролю наземного обслуговування І категорії відділу контролю наземного обслуговування та центрування ПС служби оперативного управління виробництвом ТОВ «Аерохендлінг» з 13 липня 2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України; 
поновити ОСОБА_1 на посаді агента контролю наземного обслуговування І категорії відділу контролю наземного обслуговування та центрування ПС служби оперативного управління виробництвом ТОВ «Аерохендлінг»; 
стягнути з ТОВ «Аерохендлінг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 липня 2020 року і до моменту ухвалення рішення в цій справі; 
стягнути з ТОВ «Аерохендлінг» на користь ОСОБА_1 судовий збір.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «Аерохендлінг» № 1058-к від 13 липня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді, стягнуто з ТОВ «Аерохендлінг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 липня 2020 року по 26 жовтня 2022 року в розмірі 253 678,56 грн та судовий збір в розмірі 2 536,67 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не взято до уваги відмову профспілкової організації, яка не надала згоду на звільнення ОСОБА_1 . Суд вважає, що висновок Первинної профспілкової організації є обґрунтованим та мотивованим.
Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач запропонував ОСОБА_1 всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
З ТОВ «Аерохендлінг» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 липня 2020 року по 26 жовтня 2022 року в розмірі 253 678,56 грн (4 584 х 55,34 грн).
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Аерохендлінг» задоволено частково. 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року в частині стягнення з ТОВ «Аерохендлінг» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 липня 2020 року по 26 жовтня 2022 року в розмірі 253 678,56 грн змінено, зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 253 678,56 грн до 190 480,28 грн. 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року в частині стягнення з ТОВ «Аерохендлінг» на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 2 536,67 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Аерохендлінг» на користь держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 2 745,60 грн. 
В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року залишено без змін. 
Компенсовано ТОВ «Аерохендлінг» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 1 596,00 грн за рахунок держави.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач запропонував ОСОБА_1 всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Поряд з цим, апеляційний суд бере до уваги, що відповідачем не надано доказів відсутності вакантних посад, які позивач міг обіймати, в період з 05 травня 2020 року по 12 липня 2020 року (включно), оскільки відповідачем були надані витяги зі штатного розпису станом на 04 травня 2020 року та станом на 13 липня 2020 року (т. 1, а. с. 83-93).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України.
Поряд з цим, відповідно до положень статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Висновок первинної профспілкової організації є достатньою мірою обґрунтованим, зокрема, містить чітке посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення такого працівника, встановлені профспілкою обставини, які свідчать про порушення прав вивільнюваних працівників, в тому числі позивача. Крім того, в рішенні профспілки однією з підстав відмови вказано «в ТОВ «Аерохендлінг» є наявні вакантні посади, які не були запропоновані особам, яких заплановано звільнити», що спростовує доводи апелянта в частині відсутності вакантних посад в період звільнення позивача. Рішення профспілки є чинним, відповідачем не оскаржувалося, а тому колегія суддів приймає до уваги викладені в ньому обставини. Тому доводи апеляційної скарги ТОВ «Аерохендлінг» в частині необґрунтованості висновку первинної профспілкової організації також не заслуговують на увагу, а неврахування відповідачем при звільненні позивача обґрунтованої відмови профспілкової організації, яка не надала згоду на звільнення ОСОБА_1 , суперечить статті 43 КЗпП України.
Апеляційний суд вважає доводи апелянта про те, що жодна з профспілок, що діють в ТОВ «Арохендлінг», не надала документів, що підтверджують членство в профспілкових організаціях, що представляють сторону профспілок в Галузевій угоді, тому положення Галузевої угоди не є обов`язковими для ТОВ «Аерохендлінг», є неспроможними. Відповідачем не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень щодо членства профспілок, що діють в ТОВ «Арохендлінг», в профспілкових організаціях, що представляють сторону профспілок в Галузевій угоді.
Посилання на висновки суду першої інстанції, викладені в іншій справі № 755/11665/20, апеляційний суд оцінює критично, оскільки рішення суду першої інстанції, яким вирішено спір між особою, яка не є учасником цієї справи, та відповідачем, не має преюдиційного значення для справи, яка є наразі предметом апеляційного перегляду.
З наказу № 1085-К від 13 липня 2020 року генерального директора ТОВ «Аерохендлінг» ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади агента контролю наземного обслуговування І (цифра) категорії відділу контролю наземного обслуговування, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату (т. 1, а. с. 78). Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позивача поновлено на посаді агента контролю наземного обслуговування П (буква) категорії відділу контролю наземного обслуговування. Тому колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводом апелянта, що судом першої інстанції поновлено позивача на посаді, яку він не обіймав. 
Поряд з цим, колегія суддів не може повною мірою погодитися з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зважаючи на таке.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини четвертої статті 13 та статті 15 цього Закону, які втрачають чинність з моменту завершення відшкодування працівникам та роботодавцям грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України (прикінцеві положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).
ТОВ «Аерохендлінг» є суб`єктом наземного обслуговування та провадить свою діяльність виключно на території аеропорту «Бориспіль». Господарська діяльність ТОВ «Аерохендлінг» полягає в обслуговуванні пасажирів та повітряних суден, що прибувають чи відправляються до/з Міжнародного аеропорту «Бориспіль». У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Загальновідомо, що в зв`язку з військовим вторгненням Російської Федерації, згідно з вимогами Повітряного кодексу України та Положення про використання повітряного простору України органами ОЦВС та Державіаслужбою України вжито заходів щодо закриття повітряного простору України для цивільних користувачів повітряного простору. Надання аеронавігаційних послуг у повітряному просторі України призупинено. Основним видом діяльності ТОВ «Аерохендлінг» є допоміжне обслуговування авіаційного транспорту. Зі змісту копії Наказу про призупинення дії трудових договорів № 29 від 31 березня 2022 року вбачається, що на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX та Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, а також у зв`язку з введенням воєнного стану, призупинено дію трудових договорів з працівниками ТОВ «Аерохендлінг» з 01 квітня 2022 року до дня припинення або скасування воєнного стану (т. 2, а. с. 92).
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводом апелянта про те, що робочі години з 01 квітня 2022 року по 26 жовтня 2022 року в кількості 1142 годин не є часом вимушеного прогулу позивача, тому не можуть включатися до розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Період часу вимушеного прогулу позивача з 14 липня 2020 року по 31 березня 2022 року становить 3 442 години (4 584 години - 1 142 годин). З огляду на це, апеляційний суд вважає, що з ТОВ «Аерохендлінг» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 липня 2020 року по 31 березня 2022 року в розмірі 190 480,28 грн (3 442 х 55,34 грн).
Аргументи учасників справи
У травні 2023 року ТОВ «Аерохендлінг» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення судів і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не врахували, що відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідач не зобов`язаний був пропонувати вакантну посаду директора позивачу, оскільки його кваліфікація, освіта, досвід не відповідали закріпленим у посадовій інструкції за вакантною посадою вимогам, тому відповідачем не було порушено указану норму права.
Рішення профспілки щодо ненадання згоди на звільнення позивача є нелегітимним та не несе юридичних наслідків в зв`язку з відсутністю кворуму на Засіданні Ради профспілки 07 липня 2020 року. Іншого законного рішення виборного органу профспілки щодо відмови в наданні згоди на звільнення позивача матеріали справи не містять. Суди попередніх інстанцій не врахували, того що пояснення, надані в суді першої інстанції, підписані Головою Об`єднання НПА - ОСОБА_4, підписані особою, яка не мала повноважень представляти інтереси профспілки та надавати від її імені пояснення. В підтвердження своїх повноважень представляти інтереси профспілки в суді ОСОБА_4 надав довіреність від 25 січня 2021 року, підписану ОСОБА_2 , що зазначений в довіреності як Голова Ради профспілки. Станом на дату видачі довіреності (25 січня 2021 року) ОСОБА_3 не був Головою Ради профспілки, а отже не мав повноважень видавати ОСОБА_4 довіреність на представництво її прав та інтересів. Інформація, яка міститься в протоколі № 57 стосується інших працівників та думки профспілки щодо законності проведення процедури скорочення в ТОВ «Аерохендлінг» в цілому. Припущення щодо порушення процедури скорочення в ТОВ «Аерохендлінг» профспілкою не доведені. Профспілки чи інші особи не оскаржували процедуру скорочення в ТОВ «Аерохендлінг» в судовому порядку, що підтверджує її законність.
Галузева угода не містить порядку спільного прийняття рішень з відповідними профспілковими комітетами за погодженням з представником власника та вищими виборними профспілковими органами. Разом з тим, КЗпП України передбачає порядок взаємодії роботодавця з профспілками, що діють на підприємстві під час звільнення працівників, в тому числі у разі скорочення чисельності або штату працівників. Відповідач виконав всі вимоги, передбачені КЗпП України щодо порядку взаємодії з профспілкою під час скорочення чисельності та штату працівників. До дати запланованих звільнень працівників, а саме 17 квітня 2020 року та 23 квітня 2020 року, з представниками профспілок, що діють в ТОВ «Аерохендлінг», в тому числі профспілки, проведені консультацій про заходи щодо запобігання звільненню працівників відповідача чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь якого звільнення. 22 червня 2020 року в строки, передбачені статтею 43 КЗпП України, відповідач звернувся до виборних органів профспілкових організацій, що діють в ТОВ «Аерохендлінг», в тому числі до профспілки, з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з працівниками, що є членами відповідних профспілок, в тому числі з позивачем.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі. У задоволенні клопотання ТОВ «Аерохендлінг» про зупинення дії оскаржених судових рішень відмовлено.
В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 175/1180/17, від 20 червня 2019 року у справі № 226/1664/18, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 16 червня 2020 року у справі № 462/303/17.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що рішення судів оскаржуються в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Аерохендлінг» про визнання незаконним та скасування наказу № 1058-к від 13 липня 2020 року про звільнення, поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 190 480,28 грн. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.
Ухвалою Верховного Суду від02 вересня 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що наказом від 23 березня 2018 року № 349-к ТОВ «Аерохендлінг» ОСОБА_1 прийнято на роботу з 26 березня 2018 року на посаду агента контролю наземного обслуговування ІІ категорії відділу контролю наземного обслуговування та центрування ПС служби оперативного управління виробництвом.
Наказом ТОВ «Аерохендлінг» від 02 квітня 2018 року № 403-к постановлено перевести ОСОБА_1 та інших 01 квітня 2017 року на посаду агента контролю наземного обслуговування ІІ категорії відділу контролю наземного обслуговування з погодинною ставкою у розмірі 55 грн за відпрацьовану годину.
Наказом від 06 квітня 2020 року № 01-07-14- ТОВ «Аерохендлінг» постановлено оголосити простій не з вини працівників з 00:00 год. 07 квітня 2020 року до 23:59 год. 14 червня 2020 року.
Згідно з наказом генерального директора ТОВ «Аерохендлінг» ОСОБА_5 від 04 травня 2020 року № 01-07-17 постановлено скоротити в ТОВ «Аерохендлінг» з 13 липня 2020 року чисельність та штат працівників згідно з Додатком № 1 до цього наказу. З Додатку № 1 до наказу від 04 травня 2020 року № 01-07-17 вбачається, що у відділі контролю наземного обслуговування агент контролю наземного обслуговування ІІ категорії підлягає скороченню (10 одиниць).
Агенту контролю наземного обслуговування І категорії відділу контролю наземного обслуговування ОСОБА_1 направлено повідомлення від 05 травня 2020 року № 01-12/1276 про заплановане вивільнення (скорочення) у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників ТОВ «Аерохендлінг», попереджено про наступне звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40КЗпП України, яке відбудеться 13 липня 2020 року.
28 червня 2020 року до незалежної профспілки авіапрацівників ТОВ «Аерохендлінг» надійшов лист генерального директора ТОВ «Аерохендлінг» ОСОБА_5 про надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 .
Зі змісту протоколу № 57 від 07 липня 2020 року засідання Ради Незалежної профспілки авіапрацівників ТОВ «Аерохендлінг» підставою для ухвалення рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з пунктом 1 частини першої статті 40КЗпП України з найманим працівником - членом Незалежної профспілки авіапрацівників ТОВ «Аерохендлінг» - ОСОБА_1 було порушення з боку уповноваженого органу роботодавця ТОВ «Аерохендлінг» вимог п. 4.3.4 Галузевої угоди між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України та профспілками працівників цивільної авіації України за 2018-2020 роки; статей 42, 43, 49-4 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про профспілки та гарантії їх діяльності», керуючись повноваженнями, передбаченими пунктом 10 частини першої статті 38 Закону України «Про профспілки та гарантії їх діяльності».
07 липня 2020 року листом № 62 незалежною профспілкою авіапрацівників ТОВ «Аерохендлінг» було повідомлено роботодавцю про ненадання згоди на звільнення позивача. Рада Профспілки прийняла рішення не погоджувати кандидатури на звільнення, зважаючи на те, що: надане роботодавцем подання про погодження питання звільнення працівників, які є членами профспілки, з ініціативи роботодавця на підставі пункту 1 частини першої статті 40КЗпП України, є необґрунтованим; скорочення працівників роботодавцем розпочато з порушенням вимог діючого законодавства, без проведення консультацій з профспілками, що діють на підприємстві; надані присутніми членами профспілки на засіданні Ради пояснення містять інформацію про те, що їх звільнення грубо порушують їх гарантії та права, передбачені КЗпП України, зокрема переважне право на залишення на роботі; в ТОВ «Аерохендлінг» є наявні вакантні посади, які не були запропоновані особам, яких заплановано звільнити; роботодавцем порушено взяті на себе зобов`язання відповідно до Галузевої угоди між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України та профспілками працівників цивільної авіації України на 2018-2020 роки.
Наказом № 1085-К від 13 липня 2020 року генерального директора ТОВ «Аерохендлінг» ОСОБА_5 . ОСОБА_1 звільнено з посади агента контролю наземного обслуговування І категорії відділу контролю наземного обслуговування, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату. Підстава: наказ від 04 травня 2020 року № 01-07-17 «Про скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Аерохендлінг», повідомлення № 01-12/1276 від 05 травня 2020 року про заплановане вивільнення (скорочення).
Згідно з довідкою № АЕ 000000042 від 26 вересня 2022 року ТОВ «Аерохендлінг» дохід ОСОБА_1 в ТОВ «Аерохендлінг» в травні 2020 року склав 2 621,80 грн, а в червні 2020 року - 1 971,54 грн. Період часу вимушеного прогулу позивача з 14 липня 2020 року по 26 жовтня 2022 року становив 4 584 години, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 в ТОВ «Аерохендлінг» за останні 2 місяці перед звільненням становила 55,34 грн (2621,80 грн + 1971,54 грн/50 + 33).
Позиція Верховного Суду
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
Згідно частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (стаття 49-2 КЗпП України, тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).
Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (частина сьома статті 43 КЗпП України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 226/1664/18 (провадження № 61-6930св19), на яку посилається особа, яка подала касаційну скаргу, вказано, що:
«розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17 (провадження № 61-38337св18) зазначено, що «при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 175/1180/17 (провадження № 61-47715св18), на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував вказаний висновок та не встановив і не зазначив у судовому рішенні, яку саме вільну посаду чи роботу відповідач не запропонував позивачу, і відповідно, чи відповідає позивач за кваліфікацією цій посаді чи роботі. При цьому районний суд ці обставини дослідив і дійшов висновку про те, що посади, які були вакантними з дня попередження працівника про наступне вивільнення до дати його звільнення, не могли бути йому запропоновані, як такі, що відповідають освіті та досвіду роботи позивача. Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, та вірно зазначив, що роботодавець не зобов`язаний пропонувати вакантну посаду працівнику, посада якого скорочується, якщо його кваліфікація, освіта, досвід тощо не відповідають закріпленим у посадових інструкції за вакантною посадою вимогам, а судом не було встановлено, що такі посади були наявні у відповідача. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловлений у постанові від 25 травня 2016 року № 3048цс15».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).
Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша, друга статті 367 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частини перша статті 367 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
            звертаючись до суду із позовом  ОСОБА_1 , зокрема вказував, що з моменту вручення йому повідомлення про скорочення штату працівників та до моменту його звільнення 13 липня 2020 року відповідачем не було запропоновано йому жодної посади в ТОВ «Аерохендлінг»;
            у відзиві на позов та в апеляційній скарзі ТОВ «Аерохендлінг» вказувало, що на момент повідомлення позивача про заплановане вивільнення (скорочення) вакантні посади в ТОВ «Аерохендлінг» були відсутні, про що було зазначено у повідомленні № 01-12/1276 від 05.05.2020 року, яке було направлено позивачу. В період з моменту повідомлення позивача про скорочення та до дати фактичного звільнення, була наявна одна вакантна посада директора, яка не могла бути запропонована позивачу, оскільки він не відповідав цій посаді за кваліфікацією, освітою, досвідом. Тому рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем не було обґрунтованим;.
апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач запропонував ОСОБА_1 всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Зазначив, що відповідачем не надано доказів відсутності вакантних посад, які позивач міг обіймати, в період з 05 травня 2020 року по 12 липня 2020 року (включно), оскільки відповідачем були надані витяги зі штатного розпису станом на 04 травня 2020 року та станом на 13 липня 2020 року; 
суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності вакантних посад, належним чином не обґрунтував протилежний висновок, не встановив і не зазначив, яку саме вільну посаду чи роботу відповідач не запропонував позивачу, і відповідно, чи відповідає позивач за кваліфікацією цій посаді чи роботі; не обґрунтував відхилення наданих на підтвердження цих доводів відповідача штатних розписів станом на початок скорочення (04 травня 2020 року) та після його проведення (13 липня 2020 року); не встановив, чи могла бути запропонована позивачу посада директора товариства з урахуваннямйого освіти, кваліфікації та досвіду роботи; не проаналізуваврішення незалежної профспілки авіапрацівників ТОВ «Аерохендлінг» на предмет обґрунтованості підстав ненадання згоди на звільнення позивача, в межах підстав позовних вимог, доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду, то суд касаційної інстанції інші доводи касаційної скарги не аналізує.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без дотримання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково; постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
У постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження 
№ 61-39028св18) зроблено такий висновок, що «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2023 рокув частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг»  про визнання незаконним та скасування наказу № 1058-к від 13 липня 2020 року про звільнення, поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 190 480,28 грн скасувати.
Передати справу № 359/6373/20 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 27 березня 2023 року в оскарженій частині втрачає законну силу і подальшому виконанню не підлягає.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко