Справа № 127/15019/24 
Провадження № 33/801/700/2024
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач: Голота Л. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2024 року                                                                                      м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О., 
за участі : захисника Смірнова Сергія Михайловича, 
розглянувши апеляційну скаргу захисника Смірнова Сергія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2024 по справі № 127/15019/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2024 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч грн.) на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. в дохід держави.
Як зазначено в постанові суду, 29.04.2024 о 08.48 год., в м. Вінниці, по вул. Матроса Кішки, 3, керував автомобілем «Chevrolet Tacuma», д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Велася безперервна відеофіксація на портативному відеореєстраторі № 470739, № 472792, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Не погоджуючись з постановою суду, захисником Смірновим С. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 66943 від 30.07.2024), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 керував автомобілем 29.04.2024 о 08:50 год та прямував до суду з метою подання клопотання (в провадженні суду перебували на розгляді дві справи щодо ОСОБА_1 призначені на 09:30 та 09:45 год 29.04.2024). ОСОБА_1 після відвідування судових засідань самостійно звернувся до КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР куди був викликаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 та в його присутності він здав аналізи на факт вживання наркотичних речовин. Відповідно до висновку № 914 від 29.04.2024, складеного о 12:00 год, ОСОБА_1 тверезий, аналіз сечі та швидкий тест на вживання 10 найрозповсюджених видів наркотичних засобів – негативний. Працівниками поліції було зупинено автомобіль ОСОБА_1 без законних на то підстав, передбачених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію».
У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП апеляційний суд вважає обгрунтованим та таким, що підтверджується наступними зібраними у справі доказами, а саме : 
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 708943 від 29.04.2024, згідно якого 29.04.2024 о 08.48 год., в м. Вінниці, по вул. Матроса Кішки, 3, керував автомобілем «Chevrolet Tacuma», д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Велася безперервна відеофіксація на портативному відеореєстраторі № 470739, № 472792, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був ознайомлений /а. с. 2/;
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.04.2024 /а. с. 3/;
-рапортом інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП Бовкун В. від 29.04.2024 /а. с. 4/;
-відеозаписом з місця події /а. с. 5/, з якого вбачається, що працівники поліції 29.04.2024 о 08.48 год., в м. Вінниці, по вул. Матроса Кішки, 3, підійшли до автомобіля «Chevrolet Tacuma», д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв під знаком зупинка заборонена, за кермом якого перебував ОСОБА_1 .. Під час спілкування з ОСОБА_1 у нього були виявленні працівниками поліції ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано проїхати в медичний заклад. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився (час з 8:55 по 9:00), наслідки відмови він розумів. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено працівниками поліції (час з 8:54 по 9:45 год, запис ( ОСОБА_4 ), ( ОСОБА_5 )).
Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Відповідно до пункту 1.3, 1.9, 2.5 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за частиною першою статті 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем 29.04.2024 о 08:50 год та прямував до суду з метою подання клопотання (в провадженні суду перебували на розгляді дві справи щодо ОСОБА_1 призначені на 09:30 та 09:45 год 29.04.2024), а тому він діяв в стані крайньої необхідності, апеляційний суд відхиляє.
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно з статтею 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана "передчасна" і "спізніла" крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові ВС від 6.02.2019 по справі № 463/1712/17.
Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що та обставина, що ОСОБА_1 був викликаний в судове засідання Вінницького міського суду Вінницької області на 29.04.2024 по справі № 127/12859/24 на 09:30 год та по справі № 127/1730/24 на 09:45 год /а. с. 27/, не свідчить про те, що ОСОБА_1 при відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння діяв в стані крайньої необхідності (тобто зазначена поведінка не свідчить про те, що ОСОБА_1 діяв саме для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода). 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 після відвідування судових засідань самостійно звернувся до КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР куди був викликаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 та в його присутності він здав аналізи на факт вживання наркотичних речовин й відповідно до висновку № 914 від 29.04.2024, складеного о 12:00 год, ОСОБА_1 тверезий, аналіз сечі та швидкий тест на вживання 10 найрозповсюджених видів наркотичних засобів – негативний, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що свідчать про відсутність в його діях складу інкримінованого правопорушення (відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння).
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення (частина четверта статті 266 КУпАП). 
Зі справи вбачається, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.04.2024 складено о 08:50 год, проте ОСОБА_1 в порядку самозвернення пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі більш як через дві години об 11:50 год (а.с. 26). 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції було зупинено автомобіль ОСОБА_1 без законних на то підстав, передбачених статтею 35 Закону України «Про національну поліцію», апеляційний суд відхиляє, оскільки з відеозапису вбачається, що працівники поліції під`їхали до автомобіля «Chevrolet Tacuma», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки він 29.04.2024 о 08.48 год. стояв під знаком зупинка заборонена в м. Вінниці по вул. Матроса Кішки, 3. 
Невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності суд розцінює, як специфічний, обраний особою, спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення, за яке передбачене суворе стягнення у виді значного штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
При вирішенні справи суддею дотримано вимоги статей 245, 268, 280 КУпАП, адміністративне стягнення накладене відповідно до правил, передбачених статтею 33 КУпАП, з урахування даних про особу правопорушника, ступеня його вини, характеру вчиненого правопорушення.
Керуючись статтею 294 КУпАП, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Смірнова Сергія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2024 по справі № 127/15019/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота