ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 337/1565/22
провадження № 61-1681св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Ширіної С. А., та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Гончар М. С., Маловічко С. В., Подліянової Г. С.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджує свідоцтво про право власності на житло від 15 квітня 1999 року № 6853. Співвласниками зазначеної квартири є також ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року у справі № 337/5708/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визначення часток у спільному сумісному майні, припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності та виселення його було позбавлено права власності на належну йому 1/6 частину вказаної квартири та позов в частині виселення з квартири залишено без задоволення. Після ухвалення рішення у справі під час апеляційного оскарження його примусово виселили зі спірної квартири.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2021 року його апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року скасовано в частині задоволення позову про припинення його 1/6 частки у спірній квартирі та визнання права власності на цю частку за ОСОБА_2 , а також в частині покладання обов`язку на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити йому грошову компенсацію цієї частки у розмірі 97 746,66 грн та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. В частині задоволення позовних вимог про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру залишено без змін.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд усунути йому перешкоди з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач є співвласником спірної квартири, його право власності не оспорено в установленому законом порядку, тому відповідно до вимог частини першої статті 383 ЦК України він має право використовувати спірну квартиру для власного проживання. Таке право позивача            в силу частини четвертої статті 41 Конституції України та частини першої                               статті 321 ЦК України є непорушним, і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні.
Суд відхилив доводи відповідачів про те, що право власності позивача на спірну квартиру не зареєстроване у встановленому законодавством порядку, оскільки державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, при цьому апеляційний суд послався на відповідні висновки Верховного Суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У січні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Приладишева Н. Г. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просила суд скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2024 року і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Приладишевої Н. Г. мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перешкод ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою.
Також суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги те, що право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру не зареєстроване у встановленому законом порядку в реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційними довідками, які містяться в матеріалах справи.
 
Підставою касаційного оскарження рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2024 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 619/782/18 (провадження № 61-9481св19), від 19 січня 2022 року у справі № 727/10631/20 (провадження № 61-11398св21).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до свідоцтва від 15 квітня 1999 року № 6853, виданого Хортицькою районною адміністрацією, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .
 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року у справі № 337/5708/19 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визначення часток у спільному сумісному майні, припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та виселення задоволено частково.
Визначено, що частка в спільному майні - квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 становить кожного 1/7 частина, ОСОБА_2 11/42 частин, ОСОБА_1 1/6 частина.
Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 . 
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 
в розмірі 97 746,66 грн, яка внесена на депозитний рахунок ОСОБА_2 , згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 22 січня 2020 року № 2PL075564.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку припинення права власності ОСОБА_1 на частку квартири.
В іншій частині позову відмовлено.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року скасовано в частині задоволення позову про припинення 1/6 частки ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 та визнання права власності на цю частку за  ОСОБА_2 , а також в частині покладання обов`язку на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію цієї частки у розмірі 97 746,66 грн та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. 
Здійснено поворот виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року в частині отримання ОСОБА_1 суми депозиту в розмірі 97 746,66 грн, стягнувши цю суму з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
У частині задоволення позовних вимог про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року залишено без змін. 
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року в частині відмови у виселенні ОСОБА_1 не оскаржувалося та апеляційним судом не переглядалося. Рішення набрало законної сили.
 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2021 року у справі № 337/4628/20 у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 зняття з реєстрації, виселення та зобов`язання забрати речі особистого користування, відмовлено. Рішення набрало законної сили.
 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрацію прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 серпня 2022 року № 308502056 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджують правовстановлюючі документами.
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 68546334 від 07 лютого 2022 року на виконанні приватного виконавця Сколибог О. С. перебуває виконавче провадження № 68546334 відносно виконання повороту рішення, а саме стягнення з ОСОБА_1 отриманої суми грошової компенсації в розмірі 97 746,66 грн.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Приладишевої Н. Г. не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в їх оскаржуваній частині відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
 
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
 
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
 
Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
 
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд (стаття 150 ЖК України).
 
Право власності (співвласника) житлового приміщення передбачає, насамперед, право на використання помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї (статті 383 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Статтями 358, 361 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згоди і кожний співвласник самостійно розпоряджається своєю часткою у праві спільної часткової власності.
 
Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
 
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.
 
У справі, що переглядається в касаційному порядку, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, не спростовано матеріалами справи і сторонами те, що  ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та позбавлений можливості реалізувати своє право власності, оскільки відповідачі чинять йому перешкоди.
 
Також матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження доводів ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 втратив право на користування спірною квартирою, зокрема, відсутні судові рішення про визнання його таким, що витратив право користування спірною квартирою.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками суду першої інстанції, з якими погодився суд апеляційної інстанції, про те, що  ОСОБА_1 був обмежений у праві на користування спірною квартирою, ці обмеження є незаконними та такими, що порушують його права як співвласника спірної квартири на вільне проживання у ній.
 
Про те, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою, свідчать їх неодноразові звернення до суду з різними позовами, що підтверджується матеріалами справи.
 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання в касаційній скарзі.
 
Інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни залишити без задоволення.
 
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2024 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Г. В. Коломієць
 
Б. І. Гулько
 
Д. Д. Луспеник