ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження № 22-ц/821/1023/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 703/1672/23 Категорія: 304070000 	Крива Ю.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.,

секретар: Новицька Н.О.,

учасники справи: 

позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом – Комунальне підприємство Смілакомунтеплоенерго», 

відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_1 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року в справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з оплати послуг з централізованого опалення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в :
       
У квітні 2023 року КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг з оплати послуги постачання теплової енергії за період з лютого 2018 року по березень 2023 року у розмірі 55262 грн 95 коп., інфляційні втрати у сумі 6305 грн 47 коп., три проценти річних у сумі 2269 грн 60 коп., пеню в сумі 162 грн 02 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 лютого 2018 року позивачем - КП «Смілакомунтеплоенерго», яке є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно з рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», надавались послуги з постачання теплової енергії у м. Сміла, у тому числі, відповідачу як власнику квартири АДРЕСА_1 , на підставі публічного договору приєднання, опублікованого в місцевій газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року № 9 (1101) та індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року, опублікованого на офіційному сайті Смілянської міської ради.
Оскільки відповідач споживав надані послуги, не відмовлявся від них у законному порядку, то згідно з ст.ст. 205, 901-903 ЦК України, договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір).
Відповідач свого обов`язку по оплаті наданих послуг з теплопостачання належним чином не виконував, у зв`язку з чим за період з лютого 2018 року по березень 2023 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість з оплати послуги постачання теплової енергії в розмірі 55262 грн 95 коп.
Дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушує фінансовий стан підприємства та спричиняє збитки.
У даному випадку, у будинку, в якому знаходиться квартира, яка належить відповідачу, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, у зв`язку з чим нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами та показниками засобів обліку теплової енергії.
У зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 6305 грн 47 коп., три проценти річних у сумі 2269 грн 60 коп., пеню в сумі 162 грн 02 коп., та звернувся до суду з даним позовом.
02 червня 2023 року до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживачів, в якій ОСОБА_1 просив: визнати, що послуги з централізованого опалення належної йому квартири від КП «Смілакомунтеплоенерго» не отримував, не отримує та не має наміру отримувати; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» зловживає правом вимоги грошових коштів з нього; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснює і використовує щодо нього нечесну та агресивну підприємницьку практику, яка містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» зібрало, зберігає, використовує та поширює конфіденційну інформацію про його особу без його згоди; визнати за ним право на отримання відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди з КП «Смілакомунтеплоенерго»; стягнути з КП «Смілакомунтеплоенерго» на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його прав в сумі 192000,12 грн; постановити окрему ухвалу з метою сприяння розкриттю кримінальних правопорушень захисту особи, її прав, свобод, власності від злочинних та кримінально протиправних посягань, щодо посадових осіб КП «Смілакомунтеплоенерго» та направити до відповідних органів для ініціювання у встановленому законом порядку притягнення їх до відповідальності за вчинення щодо нього злочину, передбаченого ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 189, 192, 355, 356, 366, 367 КК України та направити органу досудового розслідування.
В обґрунтування зустрічного ОСОБА_1 вказує, що оскільки між ним та КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутні договірні відносини, відтак у КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутнє право вимоги грошових коштів з нього за ненадану та неотриману послугу із централізованого опалення.
Так, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 16 листопада 2011 року по справі № 2-а-13471/2011 залишеного без змін ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року зобов`язано постійнодіючу комісію з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових і нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради м. Сміла, винести рішення про надання йому дозволу на відключення від мереж централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 . На виконання вказаного рішення суду протоколом № 7 від 17 червня 2011 року постійнодіючої комісії з питань пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових і нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради йому надано дозвіл на відключення належної йому квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення.
Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що належна йому квартира у встановленому законом порядку відключена від мереж централізованого опалення та зазначає, що в ній встановлено індивідуальне електричне опалення. Відтак, послугу з теплопостачання від КП «Смілакомунтеплоенерго» за період з лютого 2018 року по теперішній час він не отримував, не отримує та не мав наміру отримувати, що, на його думку, свідчить про відсутність права вимоги та повну необґрунтованість претензій КП «Смілакомунтеплоенерго» пред`явлених до нього в первісному позові.
Щодо вимоги про визнання зловживання КП «Смілакомунтеплоенерго» правом вимоги грошових коштів позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 зазначив, що листом від 17 вересня 2018 року він повідомив керівника КП «Смілакомунтеплоенерго», що належна йому квартира відключена від мереж централізованого опалення будинку та в ній встановлено індивідуальне електричне опалення. Однак, незважаючи на його звернення, КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до суду з вимогою про стягнення з нього грошових коштів за послугу, яка фактично не надавалась та ним не отримана. За таких обставин, вважає, що КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснило умисне вимагання, що, на його думку, містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України; застосувало щодо нього, як споживача, агресивну підприємницьку практику, що містить елементи примусу, докучання, неналежного впливу (ЗУ «Про захист прав споживачів»); поданням позовної заяви порушило обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права, чим ввело в оману суд, здійснило умисне обраховування та обман споживача під час відкриття особистого рахунку споживача на надання послуги з централізованого опалення за відсутністю підстав для відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 без його згоди, що, на його думку, також містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.225 КК України); а також в порушення вимог п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України здійснило подання завідомо безпідставного позову, за відсутності предмета спору та у спорі, який має очевидно штучний характер. Окрім того, наведені обставини, на думку ОСОБА_1 , є підставою для постановлення окремої ухвали.
Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок застосування до нього КП «Смілакомунтеплоенерго» агресивної підприємницької практики, що полягає пред`явленні до нього щомісячних вимог про сплату за послуги, які він не отримував та не мав наміру отримувати, звернення останнього до суду в порядку наказного та позовного провадження з безпідставними, надуманими вимогами та за відсутності права вимоги, ОСОБА_1 був змушений звернутись до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального злочину проти нього службовими особами КП «Смілакомунтеплоенерго» шляхом примушування до виконання неіснуючих цивільно-правових зобов`язань. Відтак, вважає, що сам факт вчинення правопорушення є доказом заподіяння йому моральної шкоди, як потерпілому, внаслідок порушення його прав. Крім того, вказує, що у зв`язку з протиправною поведінкою КП «Смілакомунтеплоенерго» щодо нього протягом тривалого часу, а саме, починаючи з лютого 2018 року по травень 2023 року, що становить п`ять років і три місяці, він зазнав душевних страждань, що полягають у наявності у нього депресивного стану, психологічного дискомфорту, які призвели до порушення сну, гіпертонічного кризу, внаслідок чого він змушений був звертатись до закладів охорони здоров`я і поніс додаткові матеріальні витрати на лікування та відновлення здоров`я. Завдану моральну шкоду позивач за зустрічним позовом оцінює в розмірі 192000,12 грн.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року первісний позов КП «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Смілакомунтеплоенерго» заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії за період з лютого 2018 року по березень 2023 року в розмірі 55262 грн 95 коп., втрати від інфляції у розмірі 6305 грн 47 коп., три проценти річних у розмірі 2269 грн 60 коп., пеню у розмірі 162 грн 02 коп. та 2684 грн 00 коп. витрат по оплаті судового збору, а всього 66 684 грн 04 коп.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживачів відмовлено в повному обсязі.
Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для виникнення в споживача зобов`язань з оплати послуг з теплопостачання без укладеного договору є, насамперед, факт надання відповідних послуг, а також доведення обсягу та вартості таких послуг належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.
Враховуючи, що доказів оплати відповідачем суми боргу в розмірі 55262 грн 95 коп. матеріали справи не містять та відповідачем таких доказів суду не надано, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення суми основної заборгованості, та погодився з розрахунками сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що позивач за зустрічним позовом не надав належних та допустимих доказів відключення від централізованого опалення належної йому квартири АДРЕСА_1 , крім того, матеріали справи не містять доказів ненадання йому послуг з постачання тепла в спірний період у встановленому законодавством порядку та погодження такого відключення з компетентними особами.
Оскільки ОСОБА_1 не дотримався вимог щодо складання та затвердження акта про відключення його квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, тому його дії по від`єднанню від мереж централізованого опалення є самовільним і протиправним переобладнанням квартири та не надають підстав для припинення обов`язку зі сплати за послуги з теплопостачання.
Окрім того, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до компетентних органів про надання дозволу на відключення від централізованого опалення з моменту набрання законної сили рішенням суду, яким зобов`язано постійно діючу комісію надати останньому такий дозвіл, так і на момент розгляду справи, з заявою про оформлення такого відключення відповідно до норм чинного законодавства України.
Оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими доказами факту порушення його прав як споживача житлово-комунальної послуги не доведено, відтак відсутні підстави для стягнення на його користь моральної шкоди.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив: визнати заяву ОСОБА_1 про відвід судді Криви Ю.В. від 18.07.2023 обґрунтованою; скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2023 про відмову в задоволенні заяви про відвід судді Криви Ю.В.; визнати заяву ОСОБА_1 про відвід судді Криви Ю.В. від 23.10.2023 обґрунтованою; скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2023 про відмову в задоволенні заяви про відвід судді Криви Ю.В.; скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2024 та ухвалити нове, яким позовну заяву КП «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без розгляду, або у задоволенні позовних вимог КП «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити; зустрічний позов ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» задовольнити; у разі наявності підстав для задоволення первісних позовних вимог, застосувати строки позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що договір про надання послуг з централізованого опалення не є підставою для виникнення правовідносин між КП «Смілакомунтеплоенерго» та ОСОБА_1 та не створює для останнього жодних зобов`язань по оплаті послуг з централізованого опалення, оскільки ОСОБА_1 не замовляв, не отримував та не мав наміру отримувати від КП «Смілакомунтеплоенерго» послуги з централізованого опалення, і не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Фактичного надання послуг виконавцем не було – прилади опалення в належній ОСОБА_1 квартирі відсутні.
Скаржник зазначає, що позовні вимоги, пред`явлені за період, починаючи з лютого 2018 року, тобто на час чинності Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (у редакції до 01.05.2019). Проте, суд, вирішуючи питання про наявність зобов`язань за відсутності укладеного договору, застосував Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (у редакції від 03.12.2020), який набрав чинності 01.05.2019.
Таким чином, за відсутності договору з послуг централізованого теплопостачання між сторонами, відсутній обов`язок споживача оплачувати ненадані послуги на позадоговірних засадах.
Крім того, скаржник у тексті апеляційної скарги вважає необґрунтованими ухвали суду про відмову в задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду, про відмову в задоволенні клопотання про огляд речових доказів, про відмову в задоволенні заяви про призначення експертизи у справі та закриття підготовчого провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , окрім іншого, також ставить вимогу про скасування ухвал Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.06.2023 та від 24.10.2023 про відмову в задоволенні заяви про відвід судді Криви Ю.В., як однієї з підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
03.06.2024 на адресу Черкаського апеляційного суду від КП «Смілакомунтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оскільки відключення (від`єднання) від мереж ЦО і ГВП здійснюється у законодавчо визначеному порядку, то обставини такого відключення повинні доводитися не фактом відсутності елементів централізованого опалення в квартирі чи експертним висновком, а лише фактом дотримання споживачем вимог порядку від`єднання від мереж ЦО та ГВП, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. У даному випадку суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 не дотримався вимог щодо складення та затвердження акта про відключення його квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, тому його дії по від`єднанню від мереж централізованого опалення є самовільним і протиправним переобладнанням квартири та не надають підстав для припинення обов`язку зі сплати за послуги з теплопостачання.
У відзиві також вказано, що оскільки заяву про відключення від теплопостачання у встановленому законом порядку (скарг про надання послуг неналежної якості) ОСОБА_1 не надавав до КП «Смілакомунтеплоенерго», відтак судом правомірно встановлено про наявність фактичних договірних відносин між сторонами.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає таке.
Із матеріалів справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 70 від 23 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» було визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 327602799 від 31 березня 2023 року, відповідачу по справі за первісним позовом ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 30 червня 2006 року належить 1/2 частина двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.7). 
КП «Смілакомунтеплоенерго» є постачальником теплової енергії на території м. Сміла, у тому числі, і до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, які надаються, у тому числі, і до вказаної квартири. На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 з отримання комунальних послуг, які надаються позивачем за первісним позовом - КП «Смілакомунтеплоенерго» за вказаною вище адресою (а.с.8).
Спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон №1875) та Законом України від 09.11.2017 № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», який введений в дію з 01.05.2019 (надалі Закон № 2189), Постановами КМУ від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (надалі Правила від 21.07.2005) та від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (надалі - Правила від 21.08.2019).
Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 1875, ч.1 ст. 6, ч.1 ст.12 Закону №2189).
Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (ч.1 ст. 29 Закону №1875), аналогічні норми містяться у ч.1 ст. 13 Закону № 2189 - договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача.
Із копії витягу з газети «Сміла» № 9 (1101) від 28 лютого 2018 року вбачається, що КП «Смілакомунтеплоенерго» опублікувало договір про надання послуг з централізованого опалення (а.с. 12).
Згідно з п. 10.1 Договору про надання послуг з централізованого опалення, цей договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин КП «Смілакомунтеплоенерго» з усіма Споживачами, які підпадають під цю категорію.
Зобов`язання по укладенню договору покладено на Споживача (п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875, п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189). Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 1875-IV та ч. 5 ст. 13 Закону № 2189 договір на надання житлово-комунальних послуг є договором приєднання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір про надання послуг з централізованого опалення від 01 лютого 2018 року, згідно з яким КП «Смілакомунтеплоенерго» як виконавець надає споживачам послуги, так само як і індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є договорами приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України, та публічними договорами згідно з ст. 633 ЦК України.
Відповідно до п. 10.2 Договору, згода Споживача є прийняттям ним публічної пропозиції КП «Смілакомунтеплоенерго» про укладення Договору.
У п. 1.1. Договору визначено, що згода – ненадання заперечень з боку Споживача щодо умов цього Договору впродовж 30 днів з дня опублікування.
В даному випадку, оскільки впродовж 30 днів з моменту опублікування Договору в місцевій газеті «Сміла» від 28.02.2018 № 9 (1101) та на офіційному сайті підприємства skte.com.ua, від ОСОБА_1 жодних заперечень щодо умов Договору на адресу комунального підприємства не надходило, останній вважається таким, що прийняв публічну пропозицію КП «Смілакомунтеплоенерго», про що правильно зазначив суд першої інстанції.
Відповідно до п. 4 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Згідно з п. 2 Договору від 01 лютого 2018 року, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, шляхом подачі теплоносія до опалювальної системи, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором (аналогічне визначено п.5 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року).
Порядок нарахування та оплати за спожиті послуги передбачено розділом 4 Договору від 01 лютого 2018 року та п.п.30-39 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року.
Відповідно до розділу 3 Договору від 01 лютого 2018 року та п. 31 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року, вартістю послуги є встановлений згідно з законодавством тариф на теплову енергію.
Відповідно до п. 4.1 Договору від 01.02.2018, розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. Споживач вносить плату за послуги на розрахунковий рахунок виконавця.
Згідно з п. 34 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Факт постачання теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 підтверджується спільними актами з балансоутримувачем будинку про подачу теплової енергії кожного опалювального сезону, які розпочинаються та завершуються згідно з рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради (а.с.15-17).
Актами зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії зафіксовано щомісячні показники лічильника на будинок, в якому проживає ОСОБА_1 , та які були складені за участю представників балансоутримувача будинку (а.с. 18-25).
Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20.10.2017, № 414 від 22.11.2018, №83 від 28.02.2019, та № 511 від 21.10.2021.
Так, рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 1975,04 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с. 14-зворот).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 414 від 22 листопада 2018 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2337,72 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.14-зворот).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 83 від 28 лютого 2019 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2300,21 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.14).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 511 від 21 жовтня 2021 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2544,00 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.14).
Так, у будинку АДРЕСА_3 , в якому розташована квартира відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 , встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії тепловий лічильник, згідно з ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Статтею 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем на основі показань вузла комерційного обліку згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Нарахування за послуги здійснювалося за тарифами, що діяли у відповідний період, та згідно показників засобу обліку теплової енергії з розрахунку на опалювальну площу квартири.
Однак, як стверджує позивач за первісним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , неналежним чином здійснював оплату за надані послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем за період з лютого 2018 року по березень 2023 року в розмірі 55 262,95 грн. Відтак, дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права позивача щодо отримання плати за надані послуги, порушують фінансовий стан підприємства та спричиняють збитки.
Відповідно до п.18 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.
На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, відповідач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
За положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки теплова енергія у квартиру надавалась належним чином, заяву про відключення від теплопостачання у встановленому законом порядку (скарг про надання послуг не належної якості) відповідач не надавав, таким чином, останній знаходиться у фактичних договірних відносинах з КП «Смілакомунтеплоенерго».
Доводи скаржника щодо неукладеності договору на теплопостачання, спростовуються викладеними вище обставинами справи на нормами права.
Посилання в апеляційній скарзі на врахування судом першої інстанції в рішенні норм права, які набрали чинності після укладення договору є необґрунтованими, оскільки в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції були застосовані як норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, які були чинним станом на момент приєднання ОСОБА_1 до умов договору на теплопостачання, так і норми ЗаконуУкраїни «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ з моменту набрання ним законної сили – 01.05.2019.
Оскільки доказів оплати заборгованості по теплопостачанню ОСОБА_1 суду не надав та розмір заборгованості, визначений КП «Смілакомунтеплоенерго», не спростовано будь-якими контррозрахунками відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Смілакомунтеплоенерго» основної заборгованості за постачання теплової енергії в сумі 55262,95 грн.
Щодо стягнення з ОСОБА_1 пені, трьох відсотків річних та інфляційний втрат колегія суддів зазначає таке.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 5.3 Договору про надання послуг з централізованого опалення, який опубліковано у газеті «Сміла» №9 (1101) від 28 лютого 2018 року, виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законодавством і цим договором (а.с. 12).
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання ним грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до положень викладених у п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.
Отже, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплату грошей за надані послуги.
Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним нарахування КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_1 інфляційних втрат за період з лютого 2018 року по грудень 2021 року в розмірі 6305,47 грн, 3 % річних за період з лютого 2018 року по грудень 2021 року в розмірі 2269,60 грн, та пені за період з лютого 2019 року по січень 2020 року в розмірі 162,02 грн.
Щодо посилань скаржника на заборону нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат в період дії на території України карантину та воєнного стану апеляційний суд зазначає таке.
Підпунктом 4 частини 3 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (від 17.03.2020 № 530-ІХ) встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Доводи ОСОБА_1 про заборону нарахування та стягнення штрафів і пені за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг у період дії карантину, встановленого з метою запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) є правильним тлумаченням норм законодавства, однак КП «Смілакомунтеплоенерго» не здійснював нарахування саме штрафів та/або пені на заборгованість, яка утворилась у ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання зобов`язань зі сплати житлово-комунальних послуг у період дії карантину, а здійснював нарахування тільки інфляційних втрат та 3 % річних, що не заборонено вказаними вище нормами права. Разом з тим, КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснило нарахування пені за період, що передував встановленню карантину на території України, що є правомірним.
З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію російської федерації проти України. Дані обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (у редакції від 05.03.2022 та від 27.04.2023) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення, зокрема, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
З наданих розрахунків розміру заборгованості вбачається, що на основну заборгованість ОСОБА_1 було нараховано інфляційні втрати за період з лютого 2018 року по грудень 2021 року, 3 % річних за період з лютого 2018 року по грудень 2021 року та пеню за період з лютого 2019 року по січень 2020 року. 
Таким чином, порушень у нарахуванні КП «Смілакомунтеплоенерго» неустойки, інфляційних втрат та 3 % річних судом не встановлено.
Доводи скаржника про застосування позовної давності суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки відповідної заяви в суді першої інстанції ОСОБА_1 зроблено не було.
Щодо законності судового рішення в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви.
Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_1 зазначив про відсутність підстав для оплати за надані послуги з постачання теплової енергії у зв`язку з тим, що належна йому квартира у встановленому законом порядку відключена від мереж централізованого опалення будинку та в ній встановлено індивідуальне електричне опалення з огляду на наступне.        Відповідно до п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Окрім того, Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.
Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 за №1478/11758 (який був чинний до 17.09.2019), з моменту внесення до нього змін наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 визначав процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води саме усього житлового будинку, а не окремих приміщень у ньому, як це було визначено первісно.
Також процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж станом на момент надання послуг була встановлена Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019 року, який чинний з 17.09.2019.
Окрім того, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.
Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.
ОСОБА_1 у зустрічному позові посилався на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2011 року по справі №2-а-13471/2011, яким визнано протиправними та скасовано протокол міжвідомчої комісії з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових та нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради № 10 від 07 вересня 2011 року та зобов`язано постійно діючу міжвідомчу комісію з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових та нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради винести рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на відключення від централізованого опалення і гарячого водопостачання належної йому квартири АДРЕСА_1 (а.с.50).
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року по справі №2-а-13471/2011 апеляційну скаргу міжвідомчої комісії з питань відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконавчого комітету Смілянської міської ради залишено без задоволення, а постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2011 року по справі №2-а-13471/2011 без змін (а.с. 51).
Разом з тим, з доказів, наданих позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 на підтвердження факту законного від`єднання від мереж централізованого опалення, вбачається, що останнім не було дотримано вимог Порядку відключення, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.
Так, на підтвердження заявлених позовних вимог за зустрічним позовом позивачем ОСОБА_1 до матеріалів зустрічної позовної заяви приєднано дозвіл на відключення належної йому квартири АДРЕСА_1 від системи централізованого теплопостачання та встановлення індивідуального електричного опалення, а саме - витяг з протоколу комісії № 7 від 17 червня 2011 року, тобто дозвіл на відключення від системи централізованого теплопостачання, який надано міжвідомчою комісією на виконання зазначеного вище судового рішення (а.с. 52).
Однак, як правильно зазначено судом першої інстанції, вказаний витяг не є належним доказом у справі та не може бути прийнятим до уваги судом з огляду на те, що дата винесення вказаного рішення комісії передує даті прийняття судом рішення, яким зобов`язано постійно діючу міжвідомчу комісію винести рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на відключення від централізованого опалення і гарячого водопостачання належної йому квартири АДРЕСА_1 , а саме дозвіл на відключення від централізованого опалення Комісією надано за п`ять місяців до дати постановлення судового рішення по справі № 2-а-13471/2011.
Отримавши дозвіл постійно діючої міжвідомчої комісії на відключення, позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 , згідно Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, потрібно було отримати технічні умови для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання, та на підставі пунктів 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку звернутися до монтажної організації для реалізації процедури від`єднання квартири від внутрішньо будинкових мереж, по закінченні чого отримати відповідний акт про відключення від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подати його до Комісії на затвердження.        
Колегія суддів також погоджується з виявленими судом першої інстанції недоліками, допущеними в акті про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж, а саме: відсутність назви монтажної організації, яка виконувала від`єднання квартири від мереж централізованого опалення, відсутність відомостей про виконання робіт по відключенню квартири та монтажу електроопалення, відсутність підпису представника виконавця послуг з ЦО та ГВП КП «Смілакомунтеплоенерго», різниця в даті складення акта (10.12.2015) та даті підписання акта керуючим справами ОСББ «Мальва-2» (17.06.2014). Вказане є підставою для визнання зазначеного доказу неналежним. 
Таким чином, позивач за зустрічним позовом не надав належних та допустимих доказів відключення від централізованого опалення належної йому квартири, матеріали справи також не містять доказів ненадання йому послуг з постачання тепла в спірний період в встановленому законодавством порядку та погодження такого відключення з компетентними особами. Крім того, як правильно зазначено судом в оскаржуваному рішенні, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач звертався до компетентних органів про надання дозволу на відключення від централізованого опалення з моменту набрання законної сили рішенням суду, яким зобов`язано постійно діючу комісію надати останньому такий дозвіл, так і на момент розгляду справи, з заявою про оформлення такого відключення відповідно до норм чинного законодавства України.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви не спростовують.
Щодо заперечень скаржника на ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про відмову в задоволенні заяви про відвід судді.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суддя Крива Ю.В. підлягає відводу від розгляду справи № 703/1672/23 з підстав порушення норм процесуального права при відкритті провадження, однак ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2023 в задоволені заяви про відвід судді було відмовлено.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, заява про відвід судді Криви Ю.В. від 18.07.2023 обґрунтована тим, що судом не було розглянуто клопотання ОСОБА_1 про повернення позовної заяви та про постановлення окремої ухвали. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2023, зокрема, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення позовної заяви відмовлено; у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовлено. 
Відтак, підстави для відводу судді, зазначені в заяві від 18.07.2023, є необґрунтованими, про що правомірно зазначив суд першої інстанції в ухвалі від 19.07.2023, якою в задоволенні вказаної заяви відмовив.
На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_1 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про відмову в задоволенні заяви про відвід судді від 19.07.2023.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суддя Крива Ю.В. підлягає відводу від розгляду справи № 703/1672/23 з підстав порушення норм права та сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, однак ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2023 у задоволенні заяви про відвід судді було відмовлено.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, заява про відвід судді Криви Ю.В. від 23.10.2023 обґрунтована незгодою ОСОБА_1 з ухвалами Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, якими ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні ряду клопотань.
Однак, стаття 36 ЦПК України містить в собі вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді. 
Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.
Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про відвід судді від 24.10.2023, дійшов правильного висновку, що доводи ОСОБА_1 є лише незгодою з процесуальними рішеннями судді, відтак заява про відвід судді є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_1 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про відмову в задоволенні заяви про відвід судді від 24.10.2023.
Щодо заперечень скаржника на ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2023 про відкриття провадження у справі та від 19.07.2023 про відмову в поверненні позовної заяви.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що 09.05.2023 суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Крива Ю.В. в порушення вимог п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, за навності іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в справі № 703/115/21, відкрила провадження у справі № 703/1672/23 за позовом КП «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Скаржник вказує, що 29.05.2023 надіслав до суду клопотання про повернення позовної заяви з підстав існування на момент відкриття провадження у даній справі іншого позову між тими самими сторонами, з тим самим предметом та з тих самих підстав. Однак ухвалою суду від 19.07.2023 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення позовної заяви відмовлено.
Із матеріалів справи, Єдиного державного реєстру судових рішень, порталу Судова влада, інформація на вебсайтах яких є загальнодоступною, апеляційним судом встановлено, що у провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває цивільна справа № 703/115/21 за позовом КП «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з оплати послуг централізованого опалення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживача. У вказаному первісному позові КП «Смілакомунтеплоенерго» просило стягнути з ОСОБА_1 борг з оплати послуг централізованого опалення за період з лютого 2018 року по березень 2020 року.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2023 року у справі № 703/115/21 було постановлено залишити без розгляду позовну заяву КП «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з оплати послуг централізованого опалення та зустрічний позов ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживача.
Первісний позивач КП «Смілакомунтеплоенерго» не скористався своїм правом оскаржити вказану ухвалу та звернувся до суду з новим позовом до ОСОБА_1 17.04.2023 (справа № 703/1672/23), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 борг за надання послуг з постачання теплової енергії за період з лютого 2018 року по березень 2023 року.
Натомість ОСОБА_1 оскаржив вищевказану ухвалу про залишення його зустрічного позову без розгляду та постановою Черкаського апеляційного суду від 30.05.2023 у справі № 703/115/21 ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.03.2023 в частині залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживача скасовано та справу направлено до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду.
Таким чином, предметом розгляду справи № 703/115/23 є лише позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживача.
Враховуючи викладені вище обставини, колегія судів вважає, що підстави для відмови у відкритті провадження та чи повернення позовної заяви були відсутні під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).
Відтак, враховуючи, що у справі № 703/115/21 ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.03.2023 у справі № 703/115/21 про залишення позовної заяви КП «Смілакомунтеплоенерго» та зустрічного позову ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» набрала законної сили з моменту її підписання суддею, та беручи до уваги, що в частині залишення первісного позову без розгляду жодною зі сторін оскаржена не була, а також враховуючи, що з первісним позовом у даній справі (№ 703/1672/23) КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду 17.04.2023, відсутні підстави для висновку про наявність іншого позову між тими самими сторонами, з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо необґрунтованості ухвал Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2023 про відкриття провадження у справі та від 19.07.2023 про відмову в поверненні позовної заяви.
Щодо заперечень скаржника на ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2023 про відмову в задоволенні клопотання про огляд речових доказів та від 21.09.2023 про відмову в задоволенні заяви про призначення експертизи та закриття підготовчого провадження.
Із матеріалів справи судом встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 було подано клопотання про огляд речових доказів, в якому останній просив провести огляд належної йому квартири. Під час огляду просив встановити та дати відповідь на такі питання: встановити, що квартира ОСОБА_1 відключена від внутрішньобудинкових систем централізованого теплопостачання будинку; визначити, що єдиним встановленим джерелом опалення квартири згідно з проектом є змонтовані опалювальні апарати електричні конвектори.
Крім того, ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано заяву про призначення будівельно-технічної експертизи та поставлено питання, на які експерт має надати відповіді у своєму висновку, а саме: 1) Чи відключена у встановленому законом порядку від мереж централізованого опалення належна ОСОБА_1 квартира? 2) Чи відповідають обсяги фактично виконаних робіт з відключення від мереж централізованого опалення належної ОСОБА_1 квартири обсягам, визначним проектно-кошторисною документацією? 3) Чи відповідають обсяги фактично виконаних робіт з встановлення індивідуального електричного опалення в належній ОСОБА_1 квартирі, затвердженому Робочому проекту на приєднання мереж електричного опалення квартири АДРЕСА_4 ) Чи відсутнє на момент проведення експертизи централізоване опалення належної ОСОБА_1 квартири від комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго»? 5) Чи отримує фактично ОСОБА_1 послугу з централізованого опалення від КП «Смілакомунтеплоенерго»?
Відмовляючи у задоволенні клопотання про огляд речових доказів ухвалою від 19.07.2023, суд зазначив, що суддя немає спеціальних знань у відповідній галузі, які необхідні при проведенні огляду квартири та встановлення факту відключення квартири ОСОБА_1 від централізованого опалення та встановлення джерела опалення квартири останнього.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення експертизи ухвалою від 21.09.2023, суд зазначив, що факт відповідності обсягів фактично виконаним роботам з відключення від мереж централізованого опалення, факт відповідності обсягів фактично виконаних робіт з встановлення індивідуального електричного опалення у належній ОСОБА_1 квартирі, факт отримання ОСОБА_1 послуг з централізованого опалення від КП «Смілакомунтеплоенерго» не входить до предмету доказування у даній справі. Крім того, суд зазначив, що встановлення обставини, що відключення квартири від мереж централізованого опалення здійснене позивачем за зустрічним позовом в порядку, передбаченому Правилами користування тепловою енергією, а не самовільним є питанням права та встановлюється судом на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, вирішення даного питання не потребує спеціальних знань та встановлюється судом на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.
Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції та не вбачає будь-яких порушень норм матеріально чи процесуального права при постановленні судом вказаних ухвал.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що оскільки відключення (від`єднання) від мереж ЦО і ГВП здійснюється у законодавчо визначеному порядку, то обставини такого відключення повинні доводитися не фактом відсутності елементів централізованого опалення в квартирі чи експертним висновком, а лише фактом дотримання споживачем вимог порядку від`єднання від мереж ЦО та ГВП, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. 
Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про огляд речових доказів за їх місцезнаходженням та призначення будівельно-технічної експертизи не було обґрунтованим та не мали б суттєвого значення під час вирішення спору, у випадку їх задоволення, оскільки, як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів правомірного відключення від централізованого опалення належної йому квартири.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року в справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з оплати послуг з централізованого опалення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживача, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Судді Ю.В. Сіренко 
Т.Л. Фетісова
О.М. Новіков