УХВАЛА
 
16 серпня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 335/6205/23
провадження № 61-10952ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року 
та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2024 року у справі 
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії, стягнення майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі - АТ «ОГС «Запоріжгаз»), у якому просила:
 
- визнати протиправною відмову відповідача щодо демонтажу стіни і фронтона за адресою: на АДРЕСА_1 ;
 
- визнати протиправною відмову відповідача з ремонту другої тріщини стіни - сіни а2 щодо демонтажу і перекладання стіни;
 
- зобов`язати АТ «ОГС «Запоріжгаз»:
 
виготовити проект газифікації на основі проекту 1993 року, 
з урахуванням змін та доопрацювань в будинку,  за рахунок відповідача 
за адресою: АДРЕСА_1 :
виконати роботи з газифікації на основі нового проекту в будинку 
за адресою: АДРЕСА_1 сіні а2 за рахунок відповідача;
виконати демонтаж не аварійної стіни сіні а2 за його рахунок;
надати позивачу знижку 50 % на оплату за газ і його розподіл;
встановити на верхній газовій трубі будинку 
АДРЕСА_2 муфту і кран, перевірити їх стан;
 
- стягнути з АТ «ОГС «Запоріжгаз» на користь позивачки:
 
майнову шкоду з демонтажу аварійної стіни і фронтону у розмірі 
41 442,47 грн;
заборгованість перед позивачем у розмірі 158,00 грн;
майнову шкоду в розмірі 2 500,00 грн;
моральну шкоду в розмірі 6 000,00 грн;
фінансові витрати, понесені у зв`язку із зверненням до ДП «ДНДІБК» 
за обстеження будинку та виготовлення висновку, в розмірі 484,20 грн.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2024 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.
 
25 липня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася 
до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2024 року, в якій заявниця, посилаючись 
на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2024 рокуі ухвалити нове рішення 
про задоволення позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції 
у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи 
та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 
 
Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду 
в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же нормі ЦПК України.
 
22 листопада 2023 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). 
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один 
із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим 
за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Установлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» 
для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої 
та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 
389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
19 червня 2024 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах», яким 
внесено зміни до ЦПК України, зокрема, пункти 1, 2, 3 і 5 частини шостої статті 
19 ЦПК України.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову 
в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані 
із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи 
про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких 
не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
З аналізу наведених норм ЦПК України можна зробити висновок, що касаційному перегляду не підлягають справи, передбачені частиною шостою статті 
19 ЦПК України про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Під час вирішення питання про відкриттякасаційного провадження (зокрема 
й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною. Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.
 
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 
1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу 
їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 
3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
У цій справі предметом позову є вимоги про зобов`язання вчинити певні 
дії та відшкодування майнової та моральної шкоди у загальному розмірі 
50 584,67 грн (41 442,47 грн + 158,00 грн + 2 500,00 грн + 6 000,00 грн + 484,20 грн).
 
Ціна позову в цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує шістдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб (3 028,00 грн х 60 =181 680,00 грн).
 
Малозначна справа є такою з огляду на свої властивості, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України міститься серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
У касаційній скарзі не зазначено, що розгляд справи в касаційному суді 
має виняткове значення для учасниці справи, яка подає касаційну скаргу.
 
У доводах касаційної скарги відсутнє посилання на суспільний інтерес у вирішенні спору та необхідність у формуванні чи суперечливість судової практики.
 
Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа є малозначною і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі за касаційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання 
про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію 
та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.
 
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами 
у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після 
їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення 
у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
 
При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною 
та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez 
de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 
1997 року, § 36).
 
ОСОБА_1  подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої статті 
19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 
394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 
від 20 березня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 26 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії, стягнення майнової та моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк
 
С. О. Карпенко
 
І. М. Фаловська