ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 липня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/4427/23	
                                                                                          Суддя І інстанції Черниш О.А.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -  

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати п.6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022 року №504 «Про виплату додаткової винагороди» в частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за жовтень 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30000 грн. за жовтень 2022 року пропорційно в розрахунку на місяць;
- визнати протиправним та скасувати п.5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2022 року №565 «Про виплату додаткової винагороди» в частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за листопад 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30000 грн. за листопад 2022 року пропорційно в розрахунку на місяць.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач вказує на правомірність позбавлення позивача додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за жовтень та листопад 2022 року. Скаржник зазначає, що з моменту призначення та проведення службового розслідування факт вчинення військовослужбовцем правопорушення вже є встановленим та оголошується наказом про призначення службового розслідування. Скаржник також вказує на те, що в оспорюваних позивачем наказах командира Військової частини НОМЕР_1  від 05.11.2022 року №504 та від 05.12.2022 року №565 у відповідних рядках є посилання на призначення службових розслідувань від 24.10.2022 року №515 та від 26.11.2022 року №659. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та з квітня 2022 року проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді заступника командира бойової машини - навідника-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону. 
Військова частина НОМЕР_1 діє як 65-та окрема механізована бригада - військове з`єднання механізованих військ у складі Сухопутних військ Збройних сил України.
Командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ (з основної діяльності) №504 від 05.11.2022 року "Про виплату додаткової винагороди", пунктом 6 якого наказав не виплачувати додаткову винагороду у жовтні 2022 року у зв`язку із самовільним залишенням військової частини або місця служби зокрема військовослужбовцю ОСОБА_1 .
Також командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ (з основної діяльності) №565 від 05.12.2022 року "Про виплату додаткової винагороди", пунктом 5 якого наказав не виплачувати додаткову винагороду у листопаді 2022 року у зв`язку із самовільним залишенням військової частини або місця служби зокрема військовослужбовцю ОСОБА_1 .
Не погодившись з цими наказами, позивач звернувся до суду з позовом. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком № 260.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до п.17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання Указів Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64 та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Згідно п.1 Постанови №168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до п.2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.
Положеннями п.3 Окремого доручення передбачено, що про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку, зокрема, командира військової частини, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Згідно із п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів п. 6 Окремого доручення.
Разом із тим, п.п.9.4 п.9 Окремого доручення передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника); 
Таким чином, за процедурою, встановленою вищенаведеними приписами Окремого доручення, встановлено підстави для невключення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 у конкретному місяці, зокрема, у разі самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства).
Як вбачається з оскаржуваних наказів, командира Військової частини НОМЕР_1  від 05.11.2022 року №504 та від 05.12.2022 року №565 підставою для невиплати позивачу додаткової винагороди за жовтень та листопад 2022 року вказано самовільне залишення військової частини, місця служби або дезертирство.
Зазначені накази містять у собі посилання на накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2022 року №515 та від 26.11.2022 року №659.
Як слідує з матеріалів справи, актом службового розслідування, який є у справі, встановлено, що відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2022 року №515 «Про призначення службового розслідування» було проведено службове розслідування, зокрема, щодо заступника командира бойової машини – навідника-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення військової частини з метою уточнення причин і умов, що сприяли правопорушенню, а також встановлення ступеня вини військовослужбовців.
Також, актом службового розслідування, який є у справі, встановлено, що відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2022 року №659 «Про призначення службового розслідування» було проведено службове розслідування, зокрема, щодо заступника командира бойової машини – навідника-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення військової частини з метою уточнення причин і умов, що сприяли правопорушенню, а також встановлення ступеня вини військовослужбовців.
В свою чергу, відповідно до п.2 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608  (Далі – Порядок проведення службового розслідування) службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно із п.2 Порядку проведення службового розслідування службове розслідування проводиться для встановлення:
неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;
причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;
ступеня вини військовослужбовця;
порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;
причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;
причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
З матеріалів справи вбачається, що службові розслідування відносно позивача проводились не з метою встановлення факту вчинення позивачем самовільного залишення військової частини, а задля уточнення причин і умов, що сприяли правопорушенню, а також встановлення ступеню вини.
Натомість, факт самовільного залишення позивачем військової частини встановлено самими наказами командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2022 року №515 та від 26.11.2022 року №659 «Про призначення службового розслідування».
В свою чергу, обставиною, яка унеможливлює включення військовослужбовця до наказу про призначення додаткової винагороди за відповідний місяць, в силу положень п.п.9.4 п.9 Окремого доручення є факт самовільного залишення військової частини.
За таких обставин, зважаючи на встановлений факт самовільного залишення позивачем військової частини, на підставі положень п.п.9.4 п.9 Окремого доручення, командиром Військової частини НОМЕР_1 обґрунтовано винесено накази від 05.11.2022 року №504 та від 05.12.2022 року №565, якими наказано не виплачувати позивачу додаткову винагороду у жовтні та листопаді 2022 року.
При цьому, обставини наступного притягнення позивача до відповідальності за самовільне залишення військової частини наказами командира Військової частини НОМЕР_1 №832 від 23.12.2022 року та №831 від 23.12.2022 року жодним чином не впливають на правомірність оскаржуваних наказів від 05.11.2022 року №504 та від 05.12.2022 року №565.
За таких обставин, колегія суддів робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року – скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 09 липня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова