П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/28046/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
14 серпня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування наказу та визнання неправомірними дій, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування наказу та визнання неправомірними дій.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
17 червня 2024 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
В судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд їх задовольнити.
Позивач та його представник щодо задоволення апеляційної скарги заперечували, просили суд відмовити в її задоволенні.
Заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що майор ОСОБА_1 в 2023 році проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира 1 механізованого батальйону.
19.06.2023 поблизу не функціонуючого блокпосту поряд з населеним пунктом Олександрівка 2 механізованою ротою 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в районі розташування підрозділу в присутності позивача та командира роти проводились заняття з тактичної підготовки, під час яких стався підрив на міні БМП-2 ( залишкова вартість пошкодженого майна -1195125,53 грн).
18.07.2023 року начальником озброєння-заступником начальника логістики військової частини НОМЕР_1 подано рапорт командиру частини призначити службове розслідування по факту пошкодження 19 червня 2023 року майна 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону частини, а саме БМП-2 (арк. 10 Матеріалів), на підставі якого, відповідно до вимог ст. 85 ДС ЗСУ, Порядку № 608, командиром частини був прийнятий наказ від 19.07.2023 № 5960 «Про призначення службового розслідування за фактом пошкодження під час проведення занять БМП-2».
Командира військової частини НОМЕР_1 наказом від 24.08.2023 № 4255 «Про результати службового розслідування за фактом пошкодження під час проведення занять БМП-2 1 механізованого батальйону» (т.1 а.с.23-28) наказав, крім іншого:
- за порушення вимог ст.ст. 4, 11, 12, 14, 16, 58, 59 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яке завдало збитки державі притягнути майора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення "Сувора догана", на підставі пункту "в" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (п.2 наказу);
- стягнути з майора ОСОБА_1 шкоду в сумі 1195125,53 грн (т.1 а.с.179), що виникла внаслідок пошкодження майна бронетанкової служби, закріпленого за 2 механізованою ротою 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ( п.3 наказу).
Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки в даному випадку позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, тому колегія суддів надає оцінку апеляційній скарзі Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в частині задоволених позовних вимог.
Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України (ст.1 ДС ЗСУ).
В ДС ЗСУ зазначено:
"5. За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни."
У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (ст. 45 ДС ЗСУ).
Даючи оцінку доводам апелянта про правомірність дій відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається зі спірного наказу, позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст.ст. 4, 11, 12, 14, 16, 58, 59 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - він, будучи 19.06.2023 керівником занять з тактичної підготовки 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 не забезпечив безпечних умов проведення занять, що полягало у не проведенні інженерних робіт (перевірки місцевості на наявність мінно-вибухових предметів) перед проведенням занять, відсутність схеми мінних загороджень даної ділянки місцевості та прилеглих територій, що призвело до наїзду на міну та її пошкодження біля не функціонуючого блокпосту поряд з населеним пунктом Олександрівка Краматорського району БМП-2.
Суд звертає увагу, що в статтях 4, 11, 12, 14, 16, 58, 59 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, за порушення яких на позивача накладено дисциплінарне стягненн, зазначено, якими нормативно-правовими актами регулюється повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців (ст.4), загальні обов`язки військовослужбовців (статті 11, 12, 14, 16), загальні обов`язки командирів (начальників)(статті 58, 59).
Вказані загальні норми не містять обов`язку позивача проводити інженерних робіт (перевірки місцевості на наявність мінно-вибухових предметів) перед проведенням занять.
До того ж, слід зазначити, що як вбачається з матеріалів службового розслідування (арк.31, 43-44, 71 Матеріалів), заняття проводились поблизу не функціонуючого блокпосту поряд з населеним пунктом Олександрівка в районі розташування 2 механізованої роти і до 19.06.2023.
На переконання апелянта, позивач, як керівник занять, відповідно до п. 3.2.11. методичного посібника "Тактична підготовка механізованого батальйону", повинен був провести рекогносцировку місцевості, вибраної для проведення занять на предмет наявності мінно-вибухових предметів, чого він не зробив.
На підтвердження того, що позивач був керівником занять відповідач посилається на бойове розпорядження командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 № 126/2/217 та бойове розпорядження № 2596 дск командира 30 ОМБр від 10.06.2023.
Водночас, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач не був керівником занять з тактичної підготовки 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону; за вказівкою командира батальйону він розробив розклад занять НОМЕР_2 штурмового загону з виконання нормативів та надавав допомогу в їх проведенні.
З бойового розпорядження командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 № 126/2/217 (арк. 131 Матеріалів) та бойового розпорядження № 2596 дск командира 30 ОМБр від 10.06.2023 ( т.1 а.с.162) не вбачається, що керівником занять був позивач, однак розкладом занять військової частини НОМЕР_1 штурмового загону з виконання нормативів з 19.06.2023 по 25.06.2023 (арк.101-110 Матеріалів), затверджених командирам військової частини НОМЕР_1 , керівником занять 19.06.2023 з тактичної підготовки 2 механізованої роти визначені командир роти та командир взводу.
Статтею 84 ДС ЗСУ передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування; воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (ст. 85 ДС ЗСУ).
Згідно п. 1 розділу ІV "Повноваження осіб під час службового розслідування" Порядку № 608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:
дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;
виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;
розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Пунктом 3 розділу V "Оформлення результатів службового розслідування" Порядку   № 608 передбачено, що в описовій частині акта службового розслідування, крім іншого, зазначаються заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Суд звертає увагу, що позивачем під час службового розслідування подавались клопотання (арк. 137-139) про відібрання пояснень у начальника інженерної служби НОМЕР_3 ОМБР майора Українця та витребування інформації щодо 19 вибухових пристроїв ТМ-62, були виявлені після події на місці проведення занять, які не були задоволені.
На переконання колегії суддів, вказані клопотання не були розглянуті належним чином, оскільки в в описовій частині акта службового розслідування не зазначені мотиви їх відхилення, а службове розслідування не надало відповідь на питання, звідки взялись в місці проведення занять, розташування підрозділу мини та чи повинен був позивач, як заступник командира батальйону, проводити інженерні роботи (перевірку місцевості на наявність мінно-вибухових предметів), що свідчить про неповноту службового розслідування.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що матеріалами службового розслідування не доведено, що позивач був керівником занять, зв`язок правопорушення (пошкодження під час проведення занять БМП) з виконанням позивачем обов`язків військової служби (якщо такий є), я саме обов`язку проводити інженерні роботи (перевірку місцевості на наявність мінно-вибухових предметів) під час проведення 19.06.2023 занять, вина позивача у пошкодженні БМП.
Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 608, акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п. 6 розділу V Порядку № 608).
Позивачем після ознайомлення з актом службового розслідування 23.08.2023 були висловлені заперечення проти його висновків та подані у друкованому вигляді заперечення до акту (т.1 а.с.92-94), які відсутні в матеріалах розслідування, тобто на розгляд командиру були надані не всі матеріали службового розслідування.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п. 1 розділу VІ Порядку № 608).
Статтею 86 ДС ЗСУ визначено - якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Тобто у разі проведення службового розслідування, командир приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, якщо вину військовослужбовця повністю доведено за наслідками такого розслідування.
Враховуючи неповноту службового розслідування, недоведеність цим розслідуванням вини позивача у порушенні військової дисципліни, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що п. 2 спірного наказу, яким притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності є  протиправним.
Аналізуючи доводи апелянта в частині правомірності дій відповідача щодо стягнення з майора ОСОБА_1 шкоди, що виникла внаслідок пошкодження майна бронетанкової служби, закріпленого за 2 механізованою ротою 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ( п.3 наказу), суд апеляційної інстанції вказує на слідуюче.
Як вбачається зі спірного наказу, майора ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності, оскільки зібраними під час проведення службового розслідування доказами встановлено наявність в діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, а саме недбале ставлення до служби, що спричинило значну шкоду.
Матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності (п.4 ч.1 ст.1 Закону № 160-IX).
В ст. 3 Закону № 160-IX зазначено:
1. Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
2. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
3. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України."
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.
В статті 8 "Проведення службового розслідування" Закону № 160-IX зазначено:
"2. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
5. Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
6. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
7. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню."
Тобто для притягнення позивач до матеріальної відповідальності службовим розслідуванням повинна бути доведена вина його у заподіянні шкоди - у пошкодженні БМП.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, вина позивача у пошкодженні БМП службовим розслідуванням не доведена, у зв`язку з чим, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Щодо посилання апелянта, як на підставу притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, на п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-IX, згідно якого особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення, то слід зазначити, що питання наявності в діях особи ознак кримінального правопорушення повинно вирішуватись відповідно до вимог КК України.
Відповідно до п. 6 Розділ VI Порядку № 608, якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Представники відповідача пояснили, що орган досудового розслідування на виконання п.1 спірного наказу був повідомлений про факт пошкодження БМП, однак які рішення внаслідок цього повідомлення чого були прийняті органом досудового розслідування невідомо.
Згідно ч. 5 ст.10 Закону № 160-IX, у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що відшкодування в повному розмірі шкоди особою, яка завдала шкоду вчиненням діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення, повинно здійснюватись шляхом пред`явлення військовою частиною цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом, а не на підставі наказу командира, який не наділений повноваженнями визначати, чи мають діяння (дій чи бездіяльності) позивача в даному випадку ознаки кримінального правопорушення.
З огляду на вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний наказ в частині притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності є протиправним.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Біла Л.М.