ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7273/24 Справа № 175/7426/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року                                                        м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Максюти Ж.І.
суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря - Ніколиної А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1  - адвоката Трофімчука Віталія Вікторовича на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа: Краматорська міська військова адміністрація про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Краматорської міської ради, третя особа: Краматорська міська військова адміністрація про визнання права власності.
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 24.07.1971 між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. За час шлюбу подружжя 17 травня 2006 року придбало квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . За згодою сторін право власності на квартиру було зареєстровано на дружину позивача - ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04 травня 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_2 , на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.
У зв`язку із чим позивач просить суд визнати за собою право власності на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , а саме: 1/2 частини квартири у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя та 1/2 частини квартири у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа: Краматорська міська військова адміністрація про визнання права власності - відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Трофімчук В.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд не звернув уваги на те, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 17.05.2006 ВТС № 794167 вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За згодою сторін квартира була зареєстрована на ОСОБА_2 , тому квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя позивача та ОСОБА_2 . 
Також, представник апелянта звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а оскільки позивач постійно проживав разом з останньою у вищезазначеній квартирі, тому вважає, що позивач є таким, що прийняв спадщину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , за таких умов вважає, що суд першої інстанції допустив надмірний формалізм і прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки заявлені вимоги не є ефективним способом захисту.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 24 липня 1971 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, шо підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 6).
За час шлюбу подружжя 17 травня 2006 року придбало квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить копія договору купівлі-продажу за реєстровим № 1-4322 від 17 травня 2006 року (а.с. 7).
Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 від 24 грудня 2021 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
З акту про фактичне проживання № 01/07/05 від 05 травня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільно проживали у квартирі за адресою АДРЕСА_1 станом на 23 грудня 2021 року. Разом з тим, позивач наразі мешкає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 10).
04 травня 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску шестимісячного строку.
Листом № 33/01-16 від 01 лютого 2024 року державний нотаріус на ухвалу суду від 18 грудня 2023 року про витребування спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомила, що спадкова справа не відкривалася.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Такі ж положення містить і ст. 368 ЦК України.
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.
Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, оскільки квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , набута подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі, тому вона підлягає поділу в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.
Що стосується позовних вимог стосовно іншої 1/2 частини квартири у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак строк для прийняття спадщини сплинув 23 червня 2022 року. Із заявою про прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса лише 04 травня 2023 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини пропуску шестимісячного строку.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач постійно проживав разом з ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та те, що позивач не заявляв про відмову у прийнятті спадщини, тому він є таким, що прийняв спадщину, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки ОСОБА_1 протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, а тому він вважається таким, що не прийняв її.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ст. 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів, вважає, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, в решті задоволення позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Трофімчука Віталія Вікторовича - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року -скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа: Краматорська міська військова адміністрація про визнання права власності - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: