ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/20/24  Номер провадження 22-ц/814/2362/24	Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.Ю.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Абрамова П.С., Панченка О.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 березня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі – ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову зазначено, що наказом керівника ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» № 136-к від 02 червня 2022 року позивач був звільнений з посади водія автотранспортних засобів ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2022 року у справі № 534/625/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю: вищевказаний наказ визнано протиправним та скасовано, позивача поновлено на роботі та стягнуто на його користь з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2022 року по 21 вересня 2022 року у сумі 89245,38 грн.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2023 року рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, яку 13 грудня 2023 року було задоволено частково: постанову Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2023 року скасовано, а рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2022 року залишено без змін.
Наказом ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» від 27 грудня 2023 року № 233-к, виданим відповідно до зазначеної постанови Верховного Суду, позивача поновлено на роботі на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат».
Таким чином, позивач вважає, що на його користь з відповідача підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року у розмірі 240647,40 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивачем не доведено допустимими, належними та достатніми доказами, які б свідчили про те, що період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року для останнього є вимушеним прогулом та факт того, що він був позбавлений можливості працювати.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Із рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 березня 2024 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав суд скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 березня 2024 року та ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року в сумі 240647,40 грн.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судовими рішеннями у справі № 534/625/22 було встановлено незаконність його звільнення із займаної посади, а відтак позивач був незаконно позбавлений відповідачем можливості працювати з незалежних від нього підстав та отримувати заробітну плату.
У зв`язку повного і фактичного виконання судового рішення у справі № 534/625/22 відповідачем лише 27 грудня 2023 року, то позивач вважає, що він має право на стягнення середнього заробітку за час його вимушеного прогулу за період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року.
Щодо поданого відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач прохав суд відмовити позивачу у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 березня 2024 року без змін як законне та обґрунтоване.
Відповідач наголошує, що позивачем не було надано допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року є для ОСОБА_1 вимушеним прогулом і що він був позбавлений можливості працювати протягом цього періоду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 240647,40 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7, та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2022 року у справі № 534/625/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю: визнано протиправним та скасовано наказ ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» від 02 червня 2022 року №136-к «Про припинення трудового договору (контракту) водія автотранспортних засобів, зайнятого транспортуванням гірничої маси в кар`єрі (180-220 тн.) ЦГТК навантажувально-транспортної дільниці (автомобілі) ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів, зайнятого транспортуванням гірничої маси в кар`єрі (180-220 тн.) ЦГТК навантажувально-транспортної дільниці (автомобілі) ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» з 03 червня 2022 року; стягнуто з ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2022 року по 21 вересня 2022 року у сумі 89245,38 грн (а.с. 4-6).
На виконання рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2022 року у справі № 534/625/22, ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» 21 вересня 2022 року виніс наказ №148-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », згідно якого було наказано, зокрема: скасувати наказ «Про припинення трудового договору (контракту) на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України ОСОБА_1 » від 02 червня 2022 року №136-к; поновити з 03 червня 2022 року в штатному розписі цеху гірничо-транспортний комплекс ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» навантажувально-транспортної дільниці (автомобілі) позицію водія автотранспортних засобів, зайнятого транспортуванням гірничої маси в кар`єрі (180-220 тн.); поновити ОСОБА_1 на роботі водієм автотранспортних засобів, зайнятого транспортуванням гірничої маси в кар`єрі (180-220 тн.) 3 класу на навантажувально-транспортувальній дільниці (автомобілі) в цеху гірничо-транспортний комплекс з 03 червня 2022 року (а.с. 52-53).
Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2023 року у справі № 534/625/22 апеляційну скаргу ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено, рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2022 року скасовано, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 42-45).
Наказом ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» «Про скасування наказу «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 21 вересня 2022 року №148-к» від 15 лютого 2023 року №44-к наказано, зокрема скасувати наказ «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 21 вересня 2022 року №148-к (а.с. 54).
Згідно з постановою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 534/625/22 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме постанову Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2023 року скасовано, рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2022 року залишено в силі (а.с. 7-10).
Відповідно до наказу ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» № 233-к від 27 грудня 2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », скасовано наказ «Про припинення трудового договору (контракту) на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України № 136-к від 02 червня 2023 року; скасовано наказ № 44-к від 15 лютого 2023 року «Про скасування наказу «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 21 вересня 2022 року № 148-к» (а.с. 12-13).
Позиція апеляційного суду
Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.
Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.
Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.
Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.
Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи про поновлення на роботі ОСОБА_1 питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу було вирішено за період з 03 червня 2022 року по 21 вересня 2022 року, натомість заявлені позовні вимоги стосуються періоду з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року, що не є охопленим під час вирішення справи про поновлення на роботі.
Фактичне поновлення позивача на роботі відбулося на підставі наказу відповідача №233-к від 27 грудня 2023 року, оскільки постановою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 534/625/22 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме постанову Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2023 року скасовано (судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог), а рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2022 року залишено в силі (судове рішення про задоволення позовних вимог).
Період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року – це період протягом якого ОСОБА_1 фактично був позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату, оскільки на підставі постанови Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2023 року у справі № 534/625/22 роботодавцем було винесено наказ «Про скасування наказу «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 21 вересня 2022 року №148-к» №44-к від 15 лютого 2023 року, а на підставі судового рішення суду касаційної інстанції - наказ ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» № 233-к від 27 грудня 2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким було скасовано накази «Про припинення трудового договору (контракту) на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України № 136-к від 02 червня 2023 року», «Про скасування наказу «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 21 вересня 2022 року № 148-к» № 44-к від 15 лютого 2023 року та поновлено позивача на займаній ним посаді з 03 червня 2022 року.
Відтак, колегія суддів погоджується із твердженням позивача, що період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року є для нього часом вимушеного прогулу, а тому останній має право на отримання середньої заробітної плати за вказаний період.
Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.
Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Так, у рішенні Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2022 року у справі № 534/625/22, що набрало законної сили після касаційного перегляду справи, місцевим судом встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1129,80 грн.
З огляду на визначену у вище вказаному рішенні місцевим судом, що набрало законної сили, середньоденної заробітної плати позивача, останнім було виконано розрахунок суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за спірний період, а саме з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року, що складає 240647,40 грн (1129,80 грн х 213 робочих днів).
За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За своєю природою змагальність у судочинстві засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства: суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності й безсторонності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів, як правило, не збирає.
Диспозитивність означає свободу сторін у реалізації своїх матеріальних і процесуальних прав. Позивач, реалізовуючи свої права, формує предмет і підстави позову, спрямовуючи напрямок цивільного процесу.
Згідно з принципами диспозитивності та змагальності сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не розглядає не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша - четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
З огляду на відсутність заперечень відповідача щодо наданого позивачем розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу за спірний період, ненадання роботодавцем власного розрахунку, також беручи до уваги висновок апеляційного суду, відповідно до якого період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року є для ОСОБА_1 часом вимушеного прогулу, а тому останній має право на отримання середньої заробітної плати за вказаний період, то колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Колегія суддів вкотре наголошує, що підставою стягнення з роботодавця на користь працівника середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу передувало визнання у судовому порядку незаконності звільнення останнього із займаної ним посади під час розгляду цивільної справи № 534/625/22. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а саме рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити, а саме стягнути з ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року у розмірі 240647,40 грн.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та він звільнений від сплати судового збору, то з ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви – 2406,47 грн та за подачу апеляційної скарги – 3609,71 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 березня 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 17 лютого 2023 року по 26 грудня 2023 року у розмірі 240647,40 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви - 2406,47 грн та за подачу апеляційної скарги – 3609,71 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Головуючий                                                                        В.П. Пікуль 

Судді                                                                                П.С. Абрамов

                                                                                       О.О. Панченко