ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6677/24 Справа № 185/1838/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Повалій Олени Василівни на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві,- 

ВСТАНОВИЛА:

       У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позивач посилається на те, що з 12.08.1991 року по 29.09.1997 року він працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах і отримав виробничу травму. Висновком МСЕК йому встановлено 80 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я у сумі 245000 грн, оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000, 00 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
       В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду та стягнути на його користь 245 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Вказував, що розмір відшкодування не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості є заниженим. Рішення прийняте без врахування судової практики у подібних справах.
       Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залиши без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Згідно з записами у трудовій книжці ОСОБА_1 з 12.08.1991 року по 29.09.1997 року працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
       29.09.1997 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням 29.09.1997.
       28.06.1995 затверджено акт №91 про нещасний випадок, з якого вбачається, що позивачу встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом правої ключиці та закритий перелом правої клубової кістки. Цим же актом встановлено причини травмування: незадовільний стан 221 збірного штреку, відсутність необхідних зазорів у зв`язку із тяжких горно геологічних умов.
       Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 24.05.2019 позивачу за повторним оглядом встановлено 60 відсотків втрати працездатності з 01.07.2019 за трудовим каліцтвом.
       Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги від 25.12.1995 ОСОБА_1 первинно встановлено 25 % втрати працездатності за трудовим каліцтвом
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн, що, на його думку, буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.
       Колегія суддів не повністю погоджується з розміром визначеної судом моральної шкоди.
       Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
       У відповідності до статті 4 Закону України “Про охорону праці” державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати додаткові зусилля на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
       Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.
       У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
       У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
       Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
       Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманою виробничою травмою та частково втратою працездатності внаслідок цієї травми.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 24.05.2019 позивачу за повторним оглядом встановлено 60 відсотків втрати працездатності з 01.07.2019 за трудовим каліцтвом.
       При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я внаслідок хронічного захворювання, значної втрати професійної працездатності внаслідок праці в шкідливих умовах та внаслідок виробничої травми, суд апеляційної інстанції, враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає за необхідне збільшити моральну шкоду з 40 000,00 грн до 120 000,00 грн.
       Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність відрахування податків та інших обов`язкових платежів з суми стягнутої в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в редакції, що є чинною на день розгляду справи в суді, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Попередньою редакцію підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що була чинною до 23 травня 2020 року, передбачалося, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
       Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21, оскільки моральну шкоду завдано професійним захворюванням, яке виникло до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (довідка МСЕК видавалась у 2019 році), підлягає застосуванню правовий висновок Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №180/683/13-ц, згідно якого не підлягають оподаткуванню суми, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, заподіяних платникові податків внаслідок спричинення шкоди здоров`ю.
       Тому, визначена судом сума моральної шкоди підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 — адвоката Повалій Олени Василівни підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст.376 ЦПК України. 
       На підставі ст. 141 ЦПК України з приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи в апеляційному суді, а всього у сумі 5 390, 00 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
                               
                                       ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 — адвоката Повалій Олени Василівни — задовольнити частково.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року — скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
       Стягнути з приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 120 000,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
       Стягнути з приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь держави судові витрати в загальному розмірі 5 390, 00 грн.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                 М.Ю. Петешенкова

                                                                        Т.П. Красвітна