П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/6229/19	

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі № 420/6229/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії–

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 1372 від 04.04.2019 про відмову в перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в залежності від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області перерахувати та сплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду № 37 від 15.03.2019 з 04 грудня 2018 року, виходячи з розміру 110573,10 грн., який складається з посадового окладу 61429,50 грн., доплати за вислугу років 49143,60 грн., з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області перерахувати та сплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду № 38 від 15.03.2019 з 01 січня 2019 року, виходячи з розміру 123938,10 грн., який складається з посадового окладу 68854,50 грн., доплати за вислугу років 55083,60 грн., з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач - ОСОБА_1 - суддя Апеляційного суду Одеської області у відставці (з 24 листопада 2015 року), перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Одесі та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.
Звернення до суду обумовлене тим, що, починаючи з 04 грудня 2018 року, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11- р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) щомісячне довічне грошове утримання судді апеляційного суду у відставці підлягає обчисленню, виходячи з 15 мінімальної заробітної плати х коефіцієнт для судді апеляційного суду 1,1. 
Проте, як стверджує позивач, на дату звернення до суду відповідачем обчислено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01 січня календарного року, чим порушено право позивача на встановлені гарантії щодо належного довічного грошового утримання судді у відставці.
Як зазначено у позові, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач отримав в Одеському апеляційному суді дві довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: №37 від 15 березня 2019 року станом на 04 грудня 2018 року та №38 від 15 березня 2019 року станом на 01 січня 2019 року.
Проте, відповідач рішенням від 04.04.2019 № 1372 відмовив у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
У своїх доводах позивач посилається на те, що рішення відповідача суперечить рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11- р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15). 
27.11.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву.
Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що позивач звернувся до управління із заявою від 28.03.2019 № 1372 та доданих до неї довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці від 15.03.2019 №№ 37, 38, виданих Одеським апеляційним судом. Рішенням управління від 04.04.2019 № 1372 позивачу повідомлено про неможливість здійснення такого перерахунку.
Відповідач мотивував прийняте ним рішенням тим, що з дня набрання чинності Законом України “Про судоустрій та статус суддів” від 02.06.2016 року № 1402- VIII (далі - Закон № 1402) Закон України “Про судоустрій та статус суддів” від 07.07.2010 № 2453-УІ (далі-Закон № 2453) втратив чинність, крім положень зазначених у пунктах 7,23,25,36 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402. Тобто у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання здійснюється для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до норм Закону № 2453, а для суддів які пройшли таке оцінювання згідно із нормами Закону №1402. У зв`язку з тим, що позивач не відпрацював три роки суддею, як це передбачено пп. 22 і 25 розд. XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” №1402-УІІІ від 02.06.2016 та не пройшов кваліфікаційне оцінювання, підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди на посаді судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, відсутні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 06.03.2024 у справі № 420/6229/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 1372 від 04.04.2019 про відмову у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 5 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року на підставі довідки Одеського апеляційного суду № 37 від 15.03.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року на підставі довідки Одеського апеляційного суду № 38 від 15.03.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позову відмовив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. 
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що у зв`язку з тим, що позивач не відпрацював три роки суддею, як це передбачено пп. 22 і 25 розд. XII “Прикінцеві та перехідні положення ” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” №1402-VIII від 02.06.2016 та не пройшов кваліфікаційне оцінювання, підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди на посаді судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, відсутні.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 суддя апеляційного суду Одеської області у відставці.
Постановою Верховної Ради України “Про звільнення суддів” від 12 листопада 2015 року № 788-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2015, № 48, ст.447), у зв`язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Одеської області. 
Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Судом встановлено, що 28.03.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою (а.с. 21) про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок апеляційного суду Одеської області, а саме:
№ 37 від 15.03.2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 04 грудня 2018 року, відповідно до якої, станом на 4 грудня 2018 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 115692,23 грн., у тому числі: посадовий оклад 61429,50; доплата за вислугу років 49143,60 грн.; матеріальна допомога на оздоровлення відповідно до ст. 136 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” 5119,13 грн (а.с. 19);
№ 38 від 15.03.2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 01 січня 2019 року, відповідно до якої, станом на 1 січня 2019 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 129675,98 грн., у тому числі: посадовий оклад 68854,50 грн.; доплата за вислугу років 55083,60 грн.; матеріальна допомога на оздоровлення відповідно до ст. 136 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” 5737,88 грн (а.с. 20).
Рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 1372 від 04.04.2019 за підсумками розгляду заяви від 28.03.2019 №1372 та доданих до неї довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці №№ 37, 38 від 15.03.2019 позивачу відмовлено у перерахунку довічного утримання судді у відставці (а.с. 22).
Відповідно до змісту вказаного рішення, його прийнято з таких підстав:
- з дня набрання чинності Закону № 1402, Закон України “Про судоустрій і статус суддів” від 07.07.2010 № 2453-VI втратив чинність крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402;
- тобто, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання здійснюється для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання згідно із нормами Закону № 1402;
- відповідно до п. 22 розділу XII Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному цим Законом має суддя, який за результатом кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному судді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня набрання щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу;
- Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 № 1774-VIII (зі змінами) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до Законів України щодо не застосовування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року;
- різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016 і суддів які вийдуть у відставку відпрацювавши у нових умовах щонайменше три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання має конституційну основу та впливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус суддів та в яких здійснюється правосуддя;
- на підставі вищезазначеного у зв`язку з тим, що позивач не пройшов кваліфікаційне оцінювання та не відпрацював три роки суддею на відповідній посаді, як передбачено пп. 22 і 25 розд. XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про судоустрій і статус судів” від 02.06.2016 № 1402-VIII підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, відсутні.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання має визначатись відповідно до положень Закону №2453-VІ у первинній редакції та становити 15 мінімальних заробітних плат.
Таким чином, суд виснував, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 04.12.2018 №11-р/2018 позивач набув право на перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці з наступного дня.
Разом з тим, суд зазначив, що Конституційним Судом України 18.02.2020 ухвалено Рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22,23, 25 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 2 червня 2016 року № 1402VІІІ.
Зокрема, даним рішенням було визнано, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Приймаючи таке рішення, Конституційний Суд України вважав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
За таких умов був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 25 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №1402VІІІ.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 1372 від 04.04.2019 про відмову у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
При цьому, суд не вбачав підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання відповідача після перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці виплатити його без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, оскільки суд захищає порушене право, в даному випадку буде мати місце вирішення справи на майбутнє.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. 
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року.
За приписами ч.1 ст. 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону №1402-VI).
Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначалось, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
Відповідно до п.24 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлений розмір посадового окладу судді, який з 1 січня 2020 року становить:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Разом із тим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, визнано таким, що не відповідає Конституції України.
У вказаному рішенні Конституційного Суду України зазначено наступне.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).
Конституційний Суд України зазначає, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Разом з цим, Конституційним Судом України 04.12.2018 ухвалено рішення №11-р/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України “Про забезпечення права на справедливий суд” від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: “Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат”.
Також, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України “Про забезпечення права на справедливий суд” від 12 лютого 2015 року №192-VIII, за яким “суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу”, для цілей застосування окремих положень Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.
Отже, згідно рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання має визначатись відповідно до положень Закону №2453-VІ у первинній редакції та становити 15 мінімальних заробітних плат.
В частині третій резолютивної частини рішення також вказано, що Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України “Про забезпечення права на справедливий суд” від 12 лютого 2015 року №192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено, а положення, які визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто, 04.12.2018 року
Зазначене є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддям у відставці.
Таким чином, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 04.12.2018 №11-р/2018 позивач набув право на перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці з наступного дня.
Так, у 2018 році мінімальна заробітна плата з 1 січня становила 3723 грн. відповідно до ст. 8 Закону України “Про Державний бюджет України на 2018 рік”, а ст. 8 Закону України “Про Державний бюджет України на 2019 рік” встановлено з 1 січня мінімальна заробітна плата – 4173 грн.
Таким чином, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача у спірний період (з 05.12.2018 та 01.01.2019) обумовлений підвищенням суддівської винагороди через зростання мінімальної заробітної плати. 
Конституційним Судом України 18.02.2020 ухвалено Рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22,23, 25 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 2 червня 2016 року № 1402VІІІ.
Разом з тим, даним рішенням було визнано, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Приймаючи таке рішення, Конституційний Суд України вважав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
За таких умов був визнаний таким, що є неконституційним п. 25 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №1402VІІІ.
Таким чином, відповідачем протиправно було відмовлено позивачу у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду №37, № 38 від 15.03.2019.
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог 

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, суд першої інстанції не врахував, що у зв`язку з тим, що позивач не відпрацював три роки суддею, як це передбачено пп. 22 і 25 розд. XII “Прикінцеві та перехідні положення ” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” №1402-VIII від 02.06.2016 та не пройшов кваліфікаційне оцінювання, підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди на посаді судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, відсутні.
Проте, колегія суддів вважає неспроможними вищевказані доводи апелянта, позаяк Конституційним Судом України 18.02.2020 ухвалено Рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22,23, 25 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ.
Зокрема, даним рішенням було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) п. 25 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №1402VІІІ.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських  суддів  до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок  суддів  наводити  підстави  для своїх рішень  не  означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної  підстави  захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно  від  характеру рішення. Згідно  з  практикою Європейського суду  з  прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить  від  різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також  від  різних правових  положень,  звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й  від  різних практик підготовки та представлення рішень  у  різних країнах.  З  тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що  суддя  справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі № 420/6229/19– залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк