Номер провадження: 22-ц/813/5673/24 
Справа № 522/5129/24
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.09.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого        Сегеди С.М.,
суддів: Вадовської Л.М.,
       Комлевої О.С.,                         
за участю:
секретаря        Козлової В.А., 
апелянта                 ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Федчишиної Т.Ю., про відмову в забезпеченні доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, 

встановив:

03.04.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації. 

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2024 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху з підстав невідповідності ст. 175 ЦПК України.

03.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення доказів 03.05.2024 року, посилаючись на те, що не має можливості самостійно отримати дані стосовно РНОКПП або паспортних даних відповідачки (а.с.24-25).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.05.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів було відмовлено (а.с.29-33).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 09.05.2024 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с.40-44).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю апелянта ОСОБА_1 та у відсутність відповідача, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.72-74).
Враховуючи, що поштова кореспондеція на адресу відповідачки ОСОБА_2 повернулася до суду без вручення із зазначенням «за закінченням терміну зберігання», судом апеляційної інстанції було двічі надіслано sms повідомлення про слухання справи на 14.08.2024 року, на 14 год.45 хв. та на та 24.09.2024 року, на 16 год.40 хв. (а.с.61, 68).
Повідомлення про слухання справи на 14.08.2024 року о 14 год.45 хв. надсилалось на адресу відповідача ОСОБА_2 , яка зазначена у позовній заяві: АДРЕСА_1 . Однак поштова кореспондеція також повернулася на адресу суду із зазначенням «за закінченням терміну зберігання» (а.с.59, 63,64).

Враховуючи, що із sms повідомлення відповідач ОСОБА_2 щонайменше з 20.06.2024 року була повідомлена про слухання справи в суді апеляційної інстанції, останній вирішив слухати справу у її відсутність.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів та за участю заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває тривалий час в провадженні апеляційного суду (а.с.51), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати у відкритому судовому засіданні, за участю заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 та у відсутність відповідачки.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив із того, що вказана заява не відповідає вимогам ч. 1 ст. 116 ЦПК України, а саме: не містить обґрунтувань та доказів на підтвердження наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази про забезпечення яких порушує питання заявник, можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим (а.с.31-33).

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За правилами ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177  цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України). 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що діюче цивільно-процесуальне законодавство не містить процедури щодо подання позову у випадку, коли РНОКПП або паспортні дані інших учасників справи позивачу невідомі та він не може їх надати.

Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» (далі – Закон) персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Відповідно ст. 5 цього Закону об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.
Підставами для обробки персональних даних є:
-згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних;
-дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень;
-укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних;
-захист життєво важливих інтересів суб`єкта персональних даних;
-необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом;
-необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси (ст. 11 цього Закону). 

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.

В заяві про забезпечення доказів позивач зазначав, що йому не відомі РНОКПП або паспортні дані відповідачки, та він не може самостійно їх отримати (а.с.24-25).

На підставі ч. ч. 1,2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

За таких обставин, враховуючи, що позивач позбавлений можливості особисто отримати інформацію щодо РНОКПП або паспортних даних відповідачки, суд першої інстанції, проявивши надмірний формалізм, прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів, чим порушив право заявника на доступ до суду. 

Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2024 року позовна заява ОСОБА_1 була повернута позивачу як неподана з підстав не виконання позивачем ухвали суду від 29.04.2024 року про залишення без руху позовної заяви (а.с.35). 

Тобто, із тексту вищевказаної ухвали суду вбачається, що підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_1 стало саме відсутність у його позовній заяві РНОКПП або паспортних даних відповідачки ОСОБА_2 .

Колегія суддів також зазначає, що за змістом ст.ст. 2,5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або порушених, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спосіб захисту має бути ефективним.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 09.05.2024 року про відмову у забезпеченні доказів – скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2024 року про відмову у забезпеченні доказів – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 30.09.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева