Дата документу 26.06.2024 Справа № 0825/6117/2012

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №0825/6117/2012         Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А. 
Провадження № 22-ц/807/1435/24                 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 червня 2024 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,  Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство  «Ощадбанк»  на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року  у справі за позовом Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління ( далі- ПАТ «Ощадбанк»), яке змінило назву на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України ( далі АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом, який в подальшому в грудні 2023 року уточнив до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

В обґрунтування позову зазначено, що 12 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 2560, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 48 450 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 12 грудня 2027 року.

Повернення кредиту забезпечено договором поруки від 12 грудня 2007 року №1474, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк» та ОСОБА_2 , у відповідності до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за договором про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року № 2560, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 13 червня 2012 року заборгованість складає: за кредитом - 41 863,24 доларів США (334 591,95 грн); заборгованість за відсотками складає 15089, 88 доларів США ( 120605, 87 грн), пеня за прострочення відсотків складає 2 618,11 доларів США (20 925,24 грн); пеня за прострочення кредиту складає - 196,67 доларів США (1 571,88 грн). Загальна заборгованість по кредитному договору від 12 грудня 2007 року № 2560 станом на 13 червня 2012 року складає - 59 767,90 доларів США, у гривневому еквіваленті по курсу НБУ складає - 477 694,94 грн. 

Відповідачі в добровільному порядку заборгованість за договором про іпотечний кредит не сплачують, тому 22 червня 2012 року ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит у сумі 477 694,94 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 334591,95 гривень, за відсотками - 120605,87 грн, пеня за прострочення відсотків - 20 925,24 грн, пеня за прострочення кредиту -1 571,88 грн за період з 13.06.2011 по 14.02. 2012.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року позовні вимоги Банку задоволено. 

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління заборгованість за договором про іпотечний кредит №2560 від 12 грудня 2007 року, яка станом на 13 червня 2012 року становить у розмірі 477 694,94 грн, яка складається із заборгованості: за кредитом - 334 591,95 грн, за відсотками - 120 605,87 рн, пеня за прострочення відсотків - 20 925,24 грн, пеня за прострочення кредиту - 1 571,88 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління судовий збір у розмірі 3 219 грн. Розірвано договір про іпотечний кредит №2560 від 12 грудня 2007 року укладений між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 .

15 листопада 2023 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року вищезазначену заяву ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку, з призначенням підготовчого судового засідання.

25 грудня 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду першої інстанції із уточненою позовною заявою, в якій зазначено, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 14 грудня 2023 року наявна заборгованість, яка виникла станом на 13 червня 2012 року у сумі 54 136,81 доларів США, з яких: заборгованість за кредитним договором - 41 863,24 доларів США, заборгованість за відсотками - 10 391,38 доларів США, розмір 3% річних по простроченому основному бору - 1 503,64 доларів США, розмір 3% річних по прострочених процентах - 378,55 доларів США. Пеня за період з 06 вересня 2010 року по 13 грудня 2012 року складає 217 628,53 грн. 

На підставі вищевикладеного, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість у сумі 54 136,81 доларів США, з яких: заборгованість за кредитним договором - 41 863,24 доларів США, заборгованість за відсотками - 10 391,38 доларів США, розмір 3% річних по простроченому основному бору - 1 503,64 доларів США, розмір 3% річних по прострочених процентах - 378,55 доларів США, пеню у розмірі 217 628,53 грн. А також стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір (а.с.125-127).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит №2560 від 12 грудня 2007 року у розмірі 54 136,81 доларів США, яка складається із заборгованості: за кредитом - 41 863,24 доларів США, за відсотками - 10 391,38 доларів США, розмір 3% річних по простроченому основному боргу 1 503,64 доларів США, розмір 3% річних по прострочених процентах 387,55 доларів США, пеню у розмірі 217 628,53 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 3 219 грн.
В задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 відмовлено 

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року № 2560 у розмірі 54 136,81 доларів США, пені у розмірі 217 628,53 грн та судового збору у розмірі 3 219 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи не врахував, що строк виконання основного зобов`язання визначений кредитним договором, а саме, строк остаточного погашення - 12.12.2027, якщо кредитор на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений ч.4 ст.559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Отже, в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Вжите в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вважає, що строк чинності поруки повинен розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Банком 19.06.2012 року подана до суду позовна заява щодо дострокового погашення кредиту до закінчення строку дії кредитного договору (12.12.2027 року), таким чином Банк вчинив дії щодо виконання відповідачами зобов`язання за кредитним договором в межах встановленого строку, тому висновок суду про припинення поруки є невірним. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Бобровник К.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 . 

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в частині відмовлених позовних вимог АТ «Ощадбанк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року № 2560.
В частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 рішення суду не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в оскаржуваній частині не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , суд першої інстанції встановив, що кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителів, тому в силу частини четвертої статті 554 ЦК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, порука ОСОБА_2 є припиненою.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі по тексту - ПАТ «Державний ощадний банк України» ) та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 2560 (а.с.14-15).
На виконання даного договору Позичальник отримав кредит у розмірі 48 450,00 доларів США, строком на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 12 грудня 2027 року на придбання квартири. За користування кредитом, згідно умов кредитного договору було встановлено плату у розмірі 12,5 % річних, які повинні сплачуватися щомісячно відповідно до п. 1.6. кредитного договору.

Пунктом 1.6. договору про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту ануїтетними платежами частинами в сумі 550,46 дол.США та сплачувати проценти нараховані банком на залишок заборгованості.

Відповідно до п. 3.4 договору про іпотечний кредит Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором або невиконання чи неналежного виконання Позичальником будь яких зобов`язань за Іпотечним Договором, в тому числі у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за Іпотечним договором. 

У відповідності до розділу 4 договору про іпотечний кредит Позичальник зобов`язується належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором; повернути кредит в сумі 48 450 доларів США, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому Договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором; у разі порушення умов цього договору та/або Іпотечного договору достроково повернути Кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафів та інших належних до сплати платежів відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилися, що розмір збитків визначатиметься Банком самостійно, на що Позичальник цим надає свою згоду.

Пунктом 4.2.2 договору про іпотечний кредит Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. 

Відповідно до п.5.2 розділу 5 договору про іпотечний кредит за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасність сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню у розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. 

На забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року, між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 12 грудня 2007 року № 1474 (а.с.16).

Відповідно до п.1.1. договору поруки Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за кредитним договором від 12 грудня 2007 року № 2560, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки - Поручитель відповідає по зобов`язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за Договором про іпотечний кредит не будуть виконанні повністю.

Відповідно до п. 4.1 порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до п. 4.2 порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

22 червня 2012 року ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення солідарно заборгованості за договором про іпотечний кредит у сумі 477 694,94 грн, яка складається із заборгованості за кредитом -334591,95 гривень, за відсотками -120605,87 грн, пеня за прострочення відсотків - 20 925,24 грн, пеня за прострочення кредиту 1 571,88 грн за період з 13.06.2011 по 14.02. 2012.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року позовні вимоги Банку задоволено. 

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління заборгованість за договором про іпотечний кредит №2560 від 12 грудня 2007 року, яка станом на 13 червня 2012 року становить у розмірі 477 694,94 грн, яка складається із заборгованості: за кредитом - 334 591,95 грн, за відсотками - 120 605,87 рн, пеня за прострочення відсотків - 20 925,24 грн, пеня за прострочення кредиту - 1 571,88 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління судовий збір у розмірі 3 219 грн. Розірвано договір про іпотечний кредит №2560 від 12 грудня 2007 року укладений між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 (а.с.43-45).

15 листопада 2023 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року (а.с.101).

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року вищезазначену заяву ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку, з призначенням підготовчого судового засідання (а.с.115-116).

25 грудня 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду першої інстанції із уточненою позовною заявою, в якій зазначено, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 14 грудня 2023 року наявна заборгованість, яка виникла станом на 13 червня 2012 року у сумі 54 136,81 доларів США, з яких: заборгованість за кредитним договором - 41 863,24 доларів США, заборгованість за відсотками - 10 391,38 доларів США, розмір 3% річних по простроченому основному бору - 1 503,64 доларів США, розмір 3% річних по прострочених процентах - 378,55 доларів США. Пеня за період з 06 вересня 2010 року по 13 грудня 2012 року складає 217 628,53 грн. 

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. 

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (частина друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 

У справі, яка переглядається ОСОБА_2 посилалася на те, що її порука припинена з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки відповідно до пункту 1.6 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту ануїстетичними платежами частинами в сумі 550, 46 доларів США та сплачувати проценти нараховані банком на залишок заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитом було здійснено позичальником 23.10.2008 року у сумі 99, 62 доларів США, а останній платіж зі сплати відсотків був здійснений 31.05.2010 у сумі 50, 00 доларів США, отже порушення зобов`язання позичальником відбулося 25.11.2008 року, а зобов`язання по сплаті відсотків за кредитом позичальник припинив виконувати 25.06.2010 року. Банк відповідно до п. 4.2 договору поруки мав звернутися до суду з вимогою до поручителя у судовому порядку у строк до 26 грудня 2010 року, водночас звернувся до суду з позовом 20 червня 2012 року, тому в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука є припиненою.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). 
Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. 

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) зазначено, що строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

З огляду на зміст другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року в справі № 408/8040/12).

Однак у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі № 487/4327/16 (провадження № 61-1214св22).

Суд першої інстанції правильно встановив, що у договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови договору поруки ( пункт 4.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому у цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 

Підпунктом 4.2.2 договору про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року № 2560 визначено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше, ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. 
Таким чином, умовами договору передбачено право банку вимагати дострокове повернення кредиту, але не його обов`язок у разі виникнення простроченої заборгованості звертатися до боржника з вимогою про дострокове повернення кредиту.
Крім того, ані законом, ані умовами договору не передбачена автоматична зміна строку дії кредитного договору у разі виникнення простроченої заборгованості більше ніж на 2 місяці.
Разом з тим, як випливає зі змісту частини другої статті 1050 ЦК України, підпункту 4.2.2 кредитного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості банк має право звернутися до суду з позовом про дострокове повернення кредиту.
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за договором про іпотечний кредит ОСОБА_1 було здійснено 31 травня 2010 року у сумі 50 доларів США (а.с.140 зворот). З наведеного вбачається, що починаючи з 01 червня 2010 року банк набув право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за договором.
Судом першої інстанції встановлено, що банк з досудовими вимогами до боржника та поручителя не звертався.
20 червня 2012 року банком було пред`явлено позов про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року № 2560, яка станом 13 червня 2012 року складає: за кредитом - 41 863,24 доларів США (334 591,95 грн); 2 618,11 доларів США (20 925,24 грн); пеня за прострочення кредиту складає - 196,67 доларів США (1 571,88 грн). Загальна заборгованість за договором про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року станом на 13 червня 2012 року складає - 59 767,90 доларів США, у гривневому еквіваленті по курсу НБУ складає - 477 694,94 грн.
Позиція щодо можливості пред`явлення позикодавцем вимоги до позичальника про повернення суми позики саме шляхом подання до суду відповідного позову підтримана й у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №753/2362/17, від 20 березня 2019 року у справі № 755/21936/15-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 750/13632/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18.
          У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання основного зобов`язання визначений договором про іпотечний кредит, а саме, строк повного погашення 12 грудня 2027 року. 
Проте, звертаючись 22 червня 2012 року до суду з цим позовом про дострокове стягнення заборгованості з боржника та поручителя, банк використав право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Суд першої інстанції не врахував, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12).

Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Пунктом 1.6. договору про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту ануїтетними платежами частинами в сумі 550,46 дол.США та сплачувати проценти нараховані банком на залишок заборгованості.

Пунктом 4.2.2 договору про іпотечний кредит Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. 
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 було здійснено 31 травня 2010 року у сумі 50 доларів США (а.с.140 зворот). 
З позовом про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року № 2560 банк звернувся до суду 22 червня 2012 року, таким чином, оскільки з позовом банк звернувся 22 червня 2012 року, тому поручитель відповідає солідарно з позичальником за неналежне виконання останнім зобов`язань за кредитним договором за щомісячними платежами в межах шестимісячного строку, та сумою платежів за тілом кредиту, яку банк просив стягнути достроково (за період з дати звернення з позовом до закінчення строку основного зобов`язання).
25 грудня 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду першої інстанції із уточненою позовною заявою, в якій зазначено, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 13 червня 2012 року наявна заборгованість у сумі 54 136,81 доларів США, з яких: заборгованість за кредитним договором - 41 863,24 доларів США, заборгованість за відсотками - 10 391,38 доларів США, розмір 3% річних по простроченому основному бору - 1 503,64 доларів США, розмір 3% річних по прострочених процентах - 378,55 доларів США. Пеня за період з 06 вересня 2010 року по 13 грудня 2012 року складає 217 628,53 грн. 
Отже, загальна сума боргу яка підлягає стягненню солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 складає 45166 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41863, 24 доларів США, та щомісячним платежам у розмірі 3302, 76 доларів США ( 550, 46х6) .
З уточненого позову банку вбачається, що останній просив стягнути з відповідачів солідарно пеню за період з 06 вересня 2010 року по 13 грудня 2012 року, що складає 217 628,53 грн.
Відповідно до п.5.2 розділу 5 договору за іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасність сплати процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню у розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц ( провадження № 14-452 цс18) зазначено, що « для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог ( див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необгрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач ( див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі 3 369/6892/15-ц)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895 св18) зазначено:
«Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформовано із застосуванням слова « лише» ( аналог « тільки», « виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.
Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.
       Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.
       Суд за власною ініціативою не має права застосовувати позовну давність.
       Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі №6-738цс15.
       Верховний Суд виклав подібну правову позицію й у постанові від 22 березня 2017 року у справі №6-3063цс16, вказавши, що суд за власною ініціативою не має права застосовувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватись не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. 
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статі 81 ЦПК України). 
       Відповідач ОСОБА_2 заяви про застосування строку позовної давності не заявляла. Не ставила це питання в заяві про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2012 року. В суді апеляційної інстанції на запитання колегії суддів щодо бажання сторони відповідача звернутися до апеляційного суду із відповідним клопотанням про застосування строку позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені, представник ОСОБА_2 , адвокат Бобровник К.В. пояснив, що таку заяву він не заявляв та не бажає заявляти, оскільки вважає, що порука ОСОБА_2 за договором поруки від 12 грудня 2007 року за №1474 є припиненою. 
За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що є підстави для задоволення позову в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 пені за період з 06 вересня 2010 року по 13 грудня 2012 року, що складає 217 628,53 грн.

Ураховуючи викладене,  апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову  АТ «Ощадбанк»  про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит   від 12 грудня 2007 року № 2560  до поручителя ОСОБА_2   не може вважатися законним й обґрунтованим, тому  апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а  рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову. 

При цьому, оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_1 в апеляційному порядку банком не оскаржувалося, тому кредитна заборгованість стягується з поручителя у вищезазначеній сумі, який є солідарним боржником із позичальником - ОСОБА_1 з якого борг стягнуто рішенням суду першої інстанції у цій справі.

Відповідно до підпункту б), в) пункту 4 ст. 382 ЦПК України резолютивна частина постанови апеляційного суду повинна містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог.
За подання позову АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке управління АТ «Ощадбанк» сплатило судовий збір у розмірі 3219 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29930980 від 15.06.2012 (т. 1 а.с. 1). 
Отже з ОСОБА_2 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до пропорційності розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1432,10 (578 279,04*3219:649 910,95:2).
Таким чином, стягнута сума судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» за подання позовної заяви підлягає зменшенню з 3219 грн до 1786, 90 грн (3219-1432,10).
За подання апеляційної скарги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке управління АТ «Ощадбанк» сплатило судовий збір у розмірі 4828,50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (МО) 3270 (#1599704657309) від 27 травня 2024 року (т.2 а.с.220).
Отже, з ОСОБА_2 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та апеляційної скарги у розмірі 4295,86 грн (578 279,04*4 828:649 910,95).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство  «Ощадбанк»  задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року у цій справі  в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 № 2560 року, судового збору скасувати. Прийняти в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 12 грудня 2007 року № 2560 у розмірі 45166, 00 доларів США, яка складається із заборгованості: за кредитом - 41 863,24 доларів США, за щомісячними платежами у розмірі 3302, 76 доларів США .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» пеню у розмірі 217 628,53 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1432,10 грн 

Зменшити стягнутий з ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви з 3219, 00 грн до 1786, 90 грн 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4295,86 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 28 червня 2024 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Кочеткова І.В.