ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 липня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/1390/23
провадження № 22-ц/4809/739/24 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І., 
за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В., 
учасники справи:  
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Подільський відділ реєстрації актів цивільного стану у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Мохонько В. В.) від 25.01.2024, 
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
28.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродвінська Архангельської області, РСФСР, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, а також внести зміни до актового запису про народження дитини, вчиненого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції від 07.04.2015 року за № 574, у графі «Відомості про батька» виключити: « ОСОБА_6 » та зазначити: « ОСОБА_4 » ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, прізвище дитини змінити з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », а ім`я, по батькові, дату та місце народження залишити без змін.
Заяву обґрунтувано ти, що продовж 2014 - 2017 років ОСОБА_9 (змінене прізвище - ОСОБА_10 ) та ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_3 від цих їх стосунків у них народився син ОСОБА_5 . 
Так, як шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_4 зареєстрований не був, то у свідоцтві про народження їх дитини батьком зазначений ОСОБА_6 , тобто запис про батька здійснено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записане за її вказівкою, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. 
Батько дитини, ОСОБА_4 , за життя визнавав своє батьківство щодо сина ОСОБА_5 , забрав його з пологового будинку, піклувався про нього, проживав однією сім`єю з сином і заявницею, здійснював матеріальне забезпечення, займався вихованням сина, брав активну участь у його житті. Натомість малолітній ОСОБА_11 називав ОСОБА_4 батьком, а батьків останнього, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , - дідусем та бабусею.
Заявниця вказала, що встановлення факту батьківства їй необхідно для захисту прав та інтересів дитини, а саме: знати свого рідного батька, оформити пенсію по втраті годувальника.
Спір про право на спадщину відсутній так, як така внаслідок смерті ОСОБА_4 не відкривалася.
2.Короткий зміст рішення суду
    Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2024 у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5 та внесення зміни до актового запису про народження дитини відмовлено повністю.
Суд мотивував рішення тим, що надані заявницею докази не можуть підтверджувати батьківство ОСОБА_4 відносно сина заявниці. Крім того, суд вказав, що вона не подала до суду клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, а тому суд не може встановити факт біологічного батьківства ОСОБА_4 відносно дитини. 
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Заявниця ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Сєришева Ольга Сергіївна, подала апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2024 у цій справі та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви про встановлення факту батьківства задовольнити.
Підставами апеляційного оскарження рішення суду вказано неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зокрема, вказується, що суд не дав належної оцінки усім наданим заявницею доказам у їх сукупності, а також поясненням заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - батьків померлого ОСОБА_4 , які підтверджують, що їх син був батьком ОСОБА_5 . 
Стосовно ненадання суду висновку судово-генетичної експертизи, то апелянт вказала, що через введення воєнного стану на всій території України вона з сином виїхали до Чеської Республіки де й перебувають, а тому проведення будь-яких досліджень за участю дитини та родичів, які перебувають в Україн, було ускладненим, що позбавило заявницю можливості до закінчення розгляду справи в суді першої інстанції надати результати молекулярно-генетичної експертизи, але вона просить суд апеляційної інстанції прийняти їх, як новий доказ. 
Крім того, вона не погоджується з висновком суду про недоведеність нею обставин проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як до, так і після народження дитини.
4.Відзиви на апеляційну скаргу від заінтересованих осіб до суду не надійшли.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції
Апелянт ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сєришева Ольга Сергіївна підтримали апеляційну скаргу, надали пояснення стосовно викладених у ній обставин.
Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні висловила згоду з доводами апеляційної скарги, вона пояснила суду, що являється матір`ю  ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їй достовірно відомо, що її син є батьком малолітнього ОСОБА_5 , якого народила заявниця. З дитиною вона знайома з часу народження, допомагала доглядати за внуком. Син визнавав себе батьком цієї дитини і ставився до неї, як батько. Крім того, вона повідомила суду, що брала участь у генетичному дослідженні походження дитини.
Заінтересована особа ОСОБА_3 повідомлений належним чином по час, дату та місце розгляду справи, але у судове засідання не з`явився, надіслав до суд письмову заяву в якій вказав, що факти, викладені ОСОБА_1 , він підтверджує.
Заінтересовані особи Подільський відділ реєстрації актів цивільного стану у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомлені належним чином по час, дату та місце розгляду справи, явку своїх представників не забезпечили, подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.
6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.04.2015, актовий запис № 574.
Батьком дитини записаний ОСОБА_6 , а матір`ю ОСОБА_9 (т. 1, а. с. 19).
Згідно з витягом № 00037531214 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, наданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.11.2022 року, актовий запис про народження ОСОБА_5 вчинено 07.04.2015 за номером 574, відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (т. 1, а. с. 20 - 21).
На час народження ОСОБА_5 його мати ОСОБА_12 у зареєстрованому шлюбі не перебувала.
27.01.2022 між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 27.01.2022, а Прізвище ОСОБА_9 змінено на « ОСОБА_10 » (т. 1, а. с. 26).
Крім того, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 10.06.2019 року виконавчим органом Олександрійської селищної міста Олександрії (т. 1, а. с. 25).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 19.03.1991, батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 24).
Спадкова справа щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 станом на 13.12.2023 не заводилась (т. 1, а. с. 233 - 234).
7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
    При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що: «хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання, на додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою. Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)», п. 98, п. 99, ЄСПЛ 2012) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, п. 22, ЄСПЛ).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України)
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
    Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 
При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Загальні правила визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано нормами ст. 125 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини (п. 1) або за рішенням суду (п. 3).
Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (ст. 130 СК України).
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (с. 2 ст. 128 СК України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі № 3451/05, п. 34, від 07.05.2009).
Європейський суд з прав людини зауважив, що у розглянутому національному провадженні, яке розпочалося у 2012 році, суди керувалися Постановою Пленуму Верховного Суду 2006 року, яка вимагала застосування до справи заявника Кодексу про шлюб і сім`ю 1969 року, що робить доказ спільного проживання необхідним для визнання батьківства. На думку Суду, наслідки такого підходу можна порівняти з наслідками негнучких строків або інших процесуальних обмежень, які унеможливлюють встановлення або оспорювання батьківства, зокрема з використанням нових методів тестування. Суд неодноразово вказував, що такі обмеження суперечать важливості інтересу приватного життя. Хоча до функцій Суду не входить тлумачення національного законодавства або висловлення думки щодо доцільності правового регулювання, обраного законодавчим органом держави-відповідача у певній сфері, за цих обставин Суд доходить висновку, що зазначений підхід національних судів у поєднанні з їхньою нездатністю розглянути надані їм докази ДНК з достатньою ретельністю становив порушення їхніх позитивних зобов`язань за статтею 8 щодо забезпечення права заявника на повагу до його приватного життя. Відповідно, мало місце порушення статті 8 Конвенції (MOLDOVAN v. UKRAINE, № 62020/14 п. 52-54, ЄСПЛ, від 14.03.2024).
Водночас тлумачення ч. 2 ст. 128 та ст. 130 СК України дає підстави вважати, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18.
У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 760/3977/15 зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2023 у справі № 592/4443/17 зазначено, що: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України).
Отже, доказами визнання батьківства (походження дитини від батька) можуть бути листи, заяви, анкети, фото-, відеозапис, інші документи, зокрема ДНК-тест, а також показання свідків, пояснення самих учасників справи, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, а також висновок експертизи. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері, так і після народження дитини, підтверджено ж - лише після її народження.
На підтвердження батьківства ОСОБА_4 стосовно народженого заявницею сина ОСОБА_5 , вона надала суду такі докази: копії свідоцтв про народження та про смерть ОСОБА_4 , 12 фотознімків на яких зображена вона разом з ОСОБА_4 та дитиною - ОСОБА_5 , зокрема в пологовому будинку, які вочевидь зроблені у різний час (зображено різі пори року та різні роки, на що вказує зображення дитини, яка зростає). 
Крім того, місцевий суд допитав свідка ОСОБА_14 , яка повідомила, що вона є «хрещеною матір`ю» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 З ОСОБА_4 її познайомила ОСОБА_12 , ще до народження нею дитини. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 існували особисті стосунки і вони проживали спільно однією сім`єю в смт Димитрово. Свідок неодноразово гостювала вдома у ОСОБА_9 та ОСОБА_4 . Згодом ОСОБА_9 народила сина ОСОБА_5 , якого виховувала спільно з ОСОБА_4 . Заявниця не працювала, а сім`ю забезпечував ОСОБА_4 , допомогу їм надавали батьки ОСОБА_15 . Він також виконував обов`язки батька: купав, доглядав, гуляв з дитиною, називав його сином або ОСОБА_11 . Мама ОСОБА_16 жила поряд і часто відвідувала їх, допомагала їм усіляко, зокрема доглядала дитину. Після того як відносини між ОСОБА_16 і ОСОБА_17 вичерпались, він не залишив без уваги ОСОБА_11 .
Заявниця просила допитати свідка ОСОБА_18 , яку в порядку підготовки до звернення до суду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» письмово опитала адвокат Сєришева Ольга Сергіївна, але забезпечити явку якої в судове засідання не вдалося через її виїзд за межі України (т. 1, а. с. 175). Це пояснення підлягало перевірці шляхом допиту, категорично така можливість не була втрачена, а тому суд не взяв до уваги виладене у письмових поясненях. Проте, наявність цього пояснення вказує на готовність заявниці надати суду додаткові докази.
Під час розгляду цієї справи суд не врахував положення ч. ч. 1 - 4 ст. 294 ЦПК України згідно з якими, суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Так суд не врахував письмові пояснення, які надали суду заінтересовані особи ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 106) та ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 108) - батьки ОСОБА_4 , які підтверджували істинність викладених заявницею у її заяві обставин. Суд, за наявності у нього сумнівів у позиції цих заінтересованих осіб, міг визнати їх явку до суду обов`язковою й перевірити їх письмові пояснення, але цього не зробив.
Заінтересована особа ОСОБА_2 з`явилася до суду апеляційної інстанції, надала пояснення про правдивість стверджуваних заявницею ОСОБА_1 обставин, вона також повідомила, що сама була очевидицею стосунків заявниці з її сином - ОСОБА_4 , народження у них дитини - ОСОБА_5 . Вона оглянула фотознімки, які містяться у справі, й вказала, що на них зображені її сина, заявниця та їх дитина. Вона також пояснила, що дотепер підтримує зв`язок з внуком ОСОБА_11 .
Досліджені судом фотознімки переважно містять зображення заявниці, ОСОБА_4 та новонародженого/малолітнього ОСОБА_5 разом, на яких ОСОБА_4 тримає на руках ОСОБА_5 , або ж на яких вони зображені лише у двох. Такі фото характерні для близьких людей, зокрема членів сім`ї або родичів. 
Суд першої інстанції вказав, що на підставі наданих йому заявницею доказів, але за відсутності висновку молекулярно-генетичної експертизи, неможливо встановити факт батьківства.
Це судження суду могло б розцінюватися, як таке, що суперечить ч. 2 ст. 89 ЦПК України, якою передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегіть встановленої сили. Однак колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд мав на увазі недостатність наданих доказів для встановлення факту батьківства.
ДНК-тест є науково-обгрунтованим методом дослідження, а отже є об`єктивним, який має високий ступінь точності результату, інформативності. Результат дослідження може, як підтвердити достовірність інших доказів, так і спростувати їх. 
За загальним правилом меж розгляду справи апеляційним судом, сформульованим у ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Водночас згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Положення з ч. 3 ст. 367 ЦПК України закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності судового процесу, зокрема в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Проте ця справа розглядається в порядку окремого провадження, а метою її розгляду є встановлення факту, що має значення для охорони прав та інтересів малолітньої особи, спір щодо яких відсутній, створення умов їх реалізації.
Стандарти доказування справ окремого провадження відрізняють від відповідних стандартів у позовному провадженні де діє принцип змагальності.
     В апеляційній скарзі заявниця просила суд апеляційної інстанції прийняти новий доказ - результат молекулярно-генетичного дослідження, викладений у звіті лабораторії «Endeavor DNA» про спорідненість ДНК, складеному на підставі договору від 11.03.2024, згідного з яким встановлено біологічну спорідненість дитини ОСОБА_5 та передбачуваної баби ОСОБА_2 з ймовірністю 98,06697245%.
Колегія суддів апеляційного суду прийняла цей доказ з огляду на таке: у період розгляду справи в суді першої інстанції дитина разом з заявницею перебували у Чеській Республіці, у безпечному місці, з огляду на триваючий воєнний стан в Україні, а ОСОБА_2 проживає в Україні; для узгодження проведення дослідження, відбору необхідних зразків потрібен був додатковий час та зусилля, яких потрібно було докласти з огляду на перебування учасників дослідження у різних країнах; у справі відсутній спір про право; новий доказ може мати істотне значення для справи та винятково для прав й інтересів малолітнього ОСОБА_5 .
Колегія суддів апеляційного суду оцінює цей новий доказ, як такий, що відповідає вимогам належності, допустимості та достовірності. Він узгоджується з іншими доказами у справі й не суперечить їм, підтверджує біологічну спорідненість між малолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - матір`ю померлого ОСОБА_4 , а отже й біологічну спорідненість дитини з останнім.
Оцінюючи всі докази у справі в їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду вважає, що всі вони є належними, допустимими та достовірними, не містять суперечності між собою та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про батьківство  ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є заявниця (докази є достатніми для встановлення цього факту).
Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, які б поставили під сумнів такий висновок.
9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
    Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, колегія суддів апеляційного суду на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України дійшла висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення вимог заявниці.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Встановити факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Російської Федерації, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України.
Внести зміни до актового запису № 574 про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вчинений 07 квітня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Російської Федерації, прізвище дитини змінити з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
  Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 26.07.2024.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник