Номер провадження: 22-ц/813/3443/24 
Справа № 496/3967/23
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 48

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 серпня 2013 року.
В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 серпня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн, щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з 19 липня 2013 року і до 31 серпня 2030 року. Тобто, як вказує позивач, з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, що призводить до порушення прав останніх на належне матеріальне забезпечення. Також позивач повідомила, що самостійно забезпечити належний рівень життя дітей не спроможна, так як суттєво погіршилося її матеріальне становище внаслідок інфляційних процесів в державі, зростання цін на продукти харчування, одяг та взуття, комунальні послуги. З огляду на це, позивач звернулася до суду із відповідним позовом (а.с. 1-5).
30 жовтня 2023 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області вирішено позов ОСОБА_2 задовольнити; змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 серпня 2013 року, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу), а саме шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн (а.с. 53-61).
08 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року. Апелянт не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає, що суд першої інстанції здійснив неправильну та неналежну оцінку доказів, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи. Так, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували та підтверджували те, що у відповідача (апелянта) з моменту присудження аліментів покращився матеріальний стан. Крім того, апелянт вважає помилковим посилання суду першої інстанції на практику, викладену в постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, оскільки правовідносини у наведених справах не є тотожними тим, що були предметом розгляду у даній справі. Також, апелянт вважає, що вказівка позивача на те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання дитини не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2833 гривні, не може бути підставою для ухвалення рішення про зміну встановленого судом розміру аліментів, так як гарантовані обмеження, встановлені законодавством, застосовуються на стадії виконання судового рішення, а механізм застосування такої гарантії полягає в тому, що незалежно від розміру аліментів, які призначення за рішенням суду, їх фактичний розмір не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, для чого ухвалення додаткового рішення з цього приводу не потребується. З огляду на викладене в апеляційній скарзі, апелянт просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дітей, було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за положеннями ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тому, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду позов про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З врахуванням встановлених обставин, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, враховуючи імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, рівню їх життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дітей на утримання від батька, відповідно до положень Закону (а.с. 58, 60).
Апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
За ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
При цьому, змінюючи спосіб стягнення аліментів суд повинен перевірити наявність підстав для зміни розміру аліментів, передбачених статтею 192 СК України (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, справа №152/100/18).
Так, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, які, при цьому, є самостійними підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року, справа №682/2454/22).Тобто, в разі звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач повинен надати до суду відповідні докази на підтвердження обставин, передбачених ст. 192 СК України.
За обставинами даної справи рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 серпня 2013 року (справа №496/3535/13-ц) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, щомісяця, з урахуванням індексації, починаючи з 19 липня 2013 року і до 31 серпня 2030 року (а.с. 11).
Звертаючись до суду і позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивач посилалася на те, що з часу присудження аліментів, тобто з серпня 2013 року, до теперішнього часу значно зріс прожитковий мінімум для неповнолітніх дітей, зріс мінімально допустимий розмір аліментів, а тому, враховуючи, що сума аліментів, яка стягується на двох дітей, є недостатньою, підстави для зміни способу стягнення щомісячних аліментних платежів з відповідача на утримання дітей, позивач вважала обґрунтованими та законними. Також позивач зазначила, що самостійно забезпечити належний рівень життя дітей не спроможна, так як суттєво погіршилося її матеріальне становище внаслідок інфляційних процесів в державі, зростання цін на продукти харчування, одяг та взуття, комунальні послуги. Окрім речей першої необхідності позивач несе витрати на лікування, оздоровлення та культурний розвиток дітей (а.с. 3). Будь-яких інших доводів позивач не наводила. Доказів на підтвердження своїх обґрунтувань, зокрема щодо зміни матеріального стану, до суду не подавала. 
Як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі, відповідач наголошує на тому, що позивач не довела належними та допустимими доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які згідно зі ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 25). На підтвердження своєї процесуальної позиції відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції надав наступні докази.
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 квітня 2006 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 28). Матір`ю ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , з якою відповідач розірвав шлюб (а.с. 27). Відповідно до копії довідки, виданої Яськівською сільською радою, дочка ОСОБА_5 проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні (а.с. 31). Вказане також підтверджується рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05 серпня 2009 року у справі №2-1801, згідно з яким неповнолітню дочку ОСОБА_5 після розірвання шлюбу вирішено залишити проживати з батьком (а.с. 29). Крім того, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 26 квітня 2016 року, згідно з яким ОСОБА_1 одружений з ОСОБА_7 (а.с. 33). Також, відповідач зазначає, що має проблеми зі слухом, на підтвердження чого надав копію консультаційного висновку лікаря-отоларинголога, в якій зазначено діагноз - гостра правобічна сенсоневральна приглуховатість (а.с. 38). 
Оскільки цивільне судочинство побудоване на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України), а в цій справі позивач не навела переконливих доводів та не надала до суду докази на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог в порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, а відповідачем, при цьому, надана достатня кількість доказів на спростування позиції позивача, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
За положенням ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.
Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Таким чином, з врахуванням вище наведеного, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк

       М.М. Драгомерецький 

       Р.Д. Громік