УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 липня 2024 року
м. Київ
Справа № 639/2627/23
Провадження № 51-3711 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 травня 2024 року щодо 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ Донецької області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше судимого, останній раз вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років і 4 місяці позбавлення волі, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року більш суворим за цим вироком, призначено  ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_4 вирішено рахувати з 07 вересня 2023 року. На підставі положень ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк покарання  фактично відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2023 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 вирішено не обирати. Вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком  ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13.01.2023 у період часу з 08 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв., (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) у період воєнного стану, діючи таємно, повторно, безперешкодно потрапив на територію ТОВ НВП "ЕЛТЕЗ-Т", розташованого за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, буд. 46, де шляхом проникнення до приміщення роздягальні, яка призначена виключно для працівників ФОП «Жовтневий», заволодів чужим майном, завдавши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 4429 грн 60 коп, та потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 3572 грн 60 коп.
Крім того, ОСОБА_4 , 15.01.2023 у період часу з 14 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи всередині приміщення майстерні, яке розташоване у будівлі підприємства ТОВ НВП "ЕЛТЕЗ-Т", заволодів чужим майном, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 12619 грн 08 коп., та потерпілому ОСОБА_8 - на загальну суму 1 828 грн 92 коп. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 травня 2024 року апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 травня 2024 рокута призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. 
Вказує, що апеляційний суд усупереч вимогам статей 50, 65 КПК України належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного  ОСОБА_4 покарання.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, вчинений в умовах воєнного стану, а також дані про особу засудженого, який раніше судимий, вчинив новий злочин, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності, не має визначених джерел доходу, не працевлаштований; шкода, спричинена потерпілим, була відшкодована фактично активними діями працівників поліції, які вилучили викрадене майно та повернули потерпілим. 
Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а призначене  ОСОБА_4 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додану до неї копію оскаржуваного судового рішення та інші матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 4 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються. 
Стосовно доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір покарання у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення  ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах закону.
Як убачається зі змісту вироку місцевого суду, призначаючи  ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких; дані про особу засудженого, зокрема те, що він неодноразово судимий, вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності; в подальшому після вчинення злочинів був шість разів засуджений за вчинення в тому числі кримінальних правопорушень проти власності, офіційно не працює, одружений, має на утриманні дитину 2011 року народження.
За відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття  ОСОБА_4 . Тобто судом були враховані всі обставини, на які посилається прокурор у касаційній скарзі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців, й на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2023,більш суворим за цим вироком, остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав вважати призначене судом ОСОБА_4 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості колегія суддів не вбачає, переконливого обґрунтування цих аспектів в касаційній скарзі прокурор не наводить.
Посилання у касаційній скарзі прокурора на те, що спричинена  ОСОБА_4 шкода потерпілим була відшкодована завдяки активним діям працівників поліції, які вилучили викрадене майно та повернули потерпілим, у цьому випадку не є достатньою підставою для ухвалення судом рішення щодо необхідності посилення покарання. 
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року щодо ОСОБА_4 без зміни. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 травня 2024 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді: 
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                      ОСОБА_3