Номер провадження: 22-ц/813/1147/24 
Справа № 523/7809/22
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Булацевської Я.В.
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фокін Сергій Олександрович
на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19 січня 2023 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
У липні 2022 року АТ «Альфа-Банк» (під час розгляду справи змінило назву на АТ «СЕНС Банк») звернулось до суду із позовом, у якому посилаючись на неналежне виконання відповідачем рішення суду від 27.04.2012р., щодо погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 335 044,40 року, просить стягнути у відповідність до положень ст.625 ЦК України нараховану суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 104 018,14 грн. з яких сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість складає 29 710,65 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами складає 74307,49 грн., а також просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2481,00 грн.
Ухвалою суду від 08.08.2022 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.08.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №2007/24-24/158, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру в сумі 34 000 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних та комісій, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 16.08.2014 року включно.
14.06.2010 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».
Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбак», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків став АТ «Альфа Банк» Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа- Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 року.
Відповідно до протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа Банка» № 2/2022 від 18.08.2022 року АТ «Альфа Банк» рішенням загальних зборів акціонерів змінило назву на АТ «СЕНС Банк».
Таким чином, АТ «СЕНС Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №2007/24-24/158 від 17.08.2007 року, без правонаступництва в розумінні ст.55 ЦПК України, шляхом внутрішніх реорганізаційних процесів, а тому твердження відповідача що АТ «Альфа Банк» не є стороною кредитного договору № 2007/24-24/158 є безпідставну та необґрунтовані.
Відповідно до умов Договору кредиту №2007/24-24/158 від 17.08.2007 року відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком к 1 до нього Графіком погашення кредиту.
Позивач свої зобов`язання за договором кредиту № 2007/24-24/158 від 17.08.2007 рогу виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, але позичальник свої зобов`язаний не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.
27.04.2012 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було прийнято рішення по справі №613-11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 335 044,40 гривень та третейський збір в сумі 3614,82 гривень.
В свою чергу позивач зазначає, що ОСОБА_1 неналежно виконує рішення суду во 27.04.2012року, чим грубо порушує умови кредитного договору №2007/24-24/12 внаслідок чого станом на 19.01.2022 року позивачем було нараховано заборгованість 104 018,14 грн. з яких сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість складає 29 710,65 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами складає 74307;49 грн. Розрахунок заборгованості позивачем було проведено від суми простроченого боргу 330 118,29 гривень з урахуванням повернутої суми грошових коштів у розмірі 4926,11 грн. (13.06.2014р.). Наданий розрахунок не було спростовано відповідачем під час розгляду справи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС Банк» суму збитків від інфляції в розмірі 74 307,49 гривень, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 29 710,65 гривень, судовий збір в розмірі 2 481,00 грн.
Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції адвокат Фокін С.О. який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Відповідач з рішенням не погоджується, вважає його незаконним, неґрунтовним та таким, що прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2023 року по справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В скарзі зазначено, що між АТ «УКРСОЦБАНК» та відповідачем дійсно був укладений Договір кредиту №2007/24-24/158.
27.04.2012 року рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків №613-11 було стягнуто заборгованість на користь АТ «УКРСОЦБАНК» з ОСОБА_1 (надалі - Рішення Третейського суду). Відповідно до матеріалів позовної заяви внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «УКРСОЦБАНК» правонаступником стало АТ «АЛЬФА-БАНК» з 15.10.2019 року.
Суд першої інстанції невірно застосував ст. 514 та ст. 516 ЦК України до спірних правовідносин, відхиляючи посилання на ст. 55 та 442 ЦПК України, адже в спірних правовідносинах предметом спору є виконання Рішення Третейського суду, а не кредитного договору.
В скарзі окремо звертається увага, що виконавчий лист АТ «УКРСОЦБАНК» не отримував, а позивач АТ «АЛЬФА-БАНК» не може його отримати, так як він не являється стороною по справі третейського суду та стороною виконавчого провадження. Відповідно до ч. 2. ст. 483 ЦПК України, заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Тобто отримання виконавчого листа є неможливим, так як три роки сплили ще у 2015 році.
За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва».
В скарзі наголошується, що необхідність заміни сторони у провадженні Третейського суду визнає і сам Позивач, зокрема у справі №755/11461/21, №910/24098/14 та інші, де Позивач звертався за заміною сторони у виконавчому провадженні за рішеннями Третейського суду, виданих на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК». Проте в даній справі Позичав це не може здійснити, так як пропущений строк на отримання виконавчого листа. Таким чином суд, без будь-яких правових підстав фактично поновив пропущені Позивачем строки на виконання рішення.
Наразі, між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 будь-які спори, так як між ними відсутні будь-які правовідносини. АТ «АЛЬФА-БАНК» не є стороною у Рішенні Третейського суду. Таким чином АТ «АЛЬФА-БАНК» є неналежним позивачем у даній справі.
На підтвердження позиції Відповідача зазначено, що останній не мав змоги здійснювати виплати, так як відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, при здійсненні оплат», банк вимагає від клієнта документи, які підтверджують підстави здійснення таких оплат. В даному випадку такою підставою є Рішення Третейського суду, за яким Позивач не є стороною. І належною вимогою банку для здійснення операції - буде вимога про надання Ухвали суду про заміну сторони у Рішенні Третейського суду, якої не існує в природі.

       Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Пояснення учасників справи

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Фокін С.О. підтримав доводи апеляційної скарги.
       Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому розгляді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким по справі не оспорюється, що 17.08.2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №2007/24-24/158, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру в сумі 34 000 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних та комісій, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 16.08.2014 року включно.
Станом на 19.01.2022 року позивачем було нараховано заборгованість 104 018,14 грн. з яких сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість складає 29 710,65 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами складає 74307;49 грн. Розрахунок заборгованості позивачем було проведено від суми простроченого боргу 330 118,29 гривень з урахуванням повернутої суми грошових коштів у розмірі 4926,11 грн. (13.06.2014р.). Наданий розрахунок не було спростовано відповідачем під час розгляду справи.
Відповідно до умов Договору кредиту №2007/24-24/158 від 17.08.2007 року відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту.
Позивач свої зобов`язання за договором кредиту № 2007/24-24/158 від 17.08.2007 рогу виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, але позичальник свої зобов`язаний не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.
14.06.2010 року Акціонерно - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».
Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбак», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків став АТ «Альфа Банк» Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа- Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 року.
Відповідно до протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа Банка» № 2/2022 від 18.08.2022 року АТ «Альфа Банк» рішенням загальних зборів акціонерів змінило назву на АТ «СЕНС Банк».
Таким чином, АТ «СЕНС Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №2007/24-24/158 від 17.08.2007 року, без правонаступництва в розумінні ст.55 ЦПК України, шляхом внутрішніх реорганізаційних процесів.
Тому твердження відповідача що АТ «Альфа Банк» не є стороною кредитного договору № 2007/24-24/158 є безпідставну та необґрунтовані.
27.04.2012 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було прийнято рішення по справі №613-11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 335 044,40 гривень та третейський збір в сумі 3614,82 гривень.
Із правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК Українислідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.
Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК Україниза увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Щодо вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення на підставі заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України, то колегія суддів, діючи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, а також у відповідності до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України, зазначає таке.
Згідно із частиною першою, другою статтею 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України (надалі — ЦК України) підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про стягнення трьох відсотків річних.
Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто,грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі№ 910/10156/17(провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі№ 758/1303/15-ц(провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі№ 686/21962/15-ц (14-16цс18).
Отже, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати; 3 % річних.
Натомість, позовні вимоги банку в частині стягнення з Відповідача інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язанні, визначеного умовами договору у гривнях. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.         Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема, є договори. Отже, позивач посилається на кредитний договір, як на підставу виникнення у відповідача боргового зобов`язання перед позивачем. Пунктом 1.1. Кредитного договору встановлено, що Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 34 000 доларів США (тридцять чотири тисячі доларів США). Тобто, грошове зобов`язання визначене в іноземній валюті. Натомість, прийняття судового рішення про стягнення боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті. Оскільки кредит надавався позичальнику в іноземній валюті - доларах США, а індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ “Про зовнішньоекономічну діяльність”, Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ “Про індексацію грошових доходів населення” індекс інфляції (індекс споживчих цін)це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/1021 7/15-ц (провадження № 14-7274с 19).
Отже, судом першої інстанції не надано оцінки факту того, що оскільки відповідач за Кредитним договором отримав грошові кошти сумі 34 000 доларів США, тобто, отримав кредитні кошти в Іноземній валюті, відповідно інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Натомість, суд вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат.
Наведене неправильне застосування норм матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не дослідження наявності обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, невідповідність оскаржуваного судового рішення вимогам щодо його законності й обґрунтованості, відповідно до статті 376 ЦПК Україниє підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміні рішення в частині стягнутих з  ОСОБА_1   на користь Банку 3% річних, скасуванню рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з  ОСОБА_1  на користь Банку інфляційних втрат в сумі 74 307, 49 грн і ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову задоволенні позову. В іншій частині щодо мотивування обґрунтованості позовних вимог про стягнення 3% річних рішення суду є таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК Українимає наслідком залишення його без змін.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК Україниякщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК Українисудові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом взаємозаліку з Банку на користь ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги належить до стягнення 1949, 88 грн.

Керуючись ст. ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. 384, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фокін Сергій Олександрович задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19 січня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» суми збитку від інфляції скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19 січня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» суми судового збору скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1949,88грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий:                  О.Ю. Карташова

Судді:                  В.А. Коновалова

                В.В. Кострицький