УХВАЛА
 
05 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 757/30409/21-ц
провадження № 61-8929ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. у справі за позовом  ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої органами державної влади, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 
2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду                       м. Києва з вищевказаним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд стягнути компенсацію майнової шкоди у розмірі неотриманої двокімнатної квартири на суму 2 891 626,70 грн та моральної шкоди у розмірі 700 000,00 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, 
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої органами державної влади, відмовлено.
 
22 лютого 2024 року  ОСОБА_1  через засоби електронного зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 
2024 року залишено без руху.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2024 року заяву від 14 березня 2024 року про усунення недоліків касаційної скарги повернуто ОСОБА_1 без розгляду.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 
2024 року, визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
27 березня 2024 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку вдруге подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана електронним підписом, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року залишено без руху.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2024 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року повернуто заявнику.
21 червня 2024 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду 
м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 17 січня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, передати справу на розгляд до Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 21 червня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. від 25 червня 2024 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, 
а саме запропоновано: надати обґрунтоване клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги; надати докази направлення касаційної скарги сторонам.
Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання. 
02 липня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшла скарга ОСОБА_1 на суддів Верховного Суду Погрібного С. О., Гулейкова І. Ю., Коротенка Є. В.,                        Дундар І. О., Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.  щодо невиконання ними норм Конституції України та Законів України та про притягнення вказаних суддів Верховного Суду до дисциплінарної та кримінальної відповідальності. 
Скарга адресована Голові Верховного Суду, Голові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Вищій раді правосуддя, судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Коломієць Г. В.
У тексті вказаної скарги ОСОБА_1 заявив відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. 
Заяву про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. заявник ОСОБА_1 мотивує тим, що у нього наявна впевненість у неспроможності та упередженості судді Коломієць Г. В.
В тексті скарги (заяви про відвід) заявник вказує, що жодним законом скаржник                 не зобов`язаний надавати докази або обґрунтовувати відвід судді, достатньо наявності сумніву у скаржника та навіть сторонньої особи, а не доказу чи обґрунтовування для суду, що є підставою за пунктом 2.5 Бангалорських принципів для відводу судді.
04 липня 2024 року заява ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. передана на розгляд судді-доповідачу КоломієцьГ. В.
Касаційне провадження у справі станом на 05 липня 2024 року не відкрито.
Розглянувши заяву, а також матеріали касаційної скарги, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. дійшов таких висновків.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, 
від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що суддя Коломієць Г. В. виявила особисту заінтересованість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Разом із тим, доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. по своїй суті зводяться до незгоди заявника із прийнятим суддею процесуальним рішенням, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.
При цьому доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді Верховного Суду Коломієць Г. В.
Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. у справі за позовом  ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої органами державної влади, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 
2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, визнати необґрунтованою.
Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя:                                                                                                 Г. В. Коломієць