ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/405/24	Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В. 	
Провадження № 22-ц/817/852/24 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірський Б.О. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/405/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2023 року (ухвалене суддею Марциновською І.В.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
В січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” (далі - ТОВ “Укр Кредит Фінанс”) звернулося до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ “Укр Кредит Фінанс” зазначало, що 11.08.2022 року між сторонами (за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua) був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1074-8143, який був підписаний електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора А097.
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 грн., (шляхом перерахування на картковий рахунок) зі строком надання кредиту 300 днів, із застосуванням стандартної % ставки - 3,00 % в день, знижена % ставка — 2,50%, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та внести плату за кредитом.
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, однак відповідачка належним чином покладені на неї зобов`язання не виконує, порушила умови договору, внаслідок чого загальний розмір заборгованості станом на 22.12.2023 року становить 48850 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 43850 грн. 
Разом з тим кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ “Укр Кредит Фінанс”, а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 24650 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 24200 грн.
З врахуванням вищезазначеного, кредитодавець просив суд стягнути з ОСОБА_1 не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, що становить 24200 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 19200 грн.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Укр Кредит Фінанс” заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1074-8143 від 11 серпня 2022 року у розмірі 24200грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Укр Кредит Фінанс” судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.
Представник відповідача ОСОБА_1 — адвокат Зачепіло З.Я. подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Вважає, що рішення суду є незаконним та ухвалене з порушенням норм матеріального права.
Вказує на те, що позивачем не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по відсотках на суму 19200 грн. і така вимога не ґрунтується на умовах договору і наданому позивачем розрахунку.
Зазначає, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитом, підготовлені працівниками організації, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. 
Стверджує, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.
Посилається на те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 43850 грн. не є співмірною сумі кредиту, оскільки розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення, є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ “Про захист прав споживачів”, суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника.
Вказує на те, що кредитний договір вона укладала на веб-сайті, проте не була ознайомлена із умовами кредитного договору, що додані позивачем до позовної заяви. 
Також заперечує той факт, що після підписання кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора, в автоматичному режимі на її електронну адресу направлено копію кредитного договору, що долучена до матеріалів позовної заяви, оскільки договір про відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту та правила відкриття кредитної лінії не містять її підпису. 
Вважає, що позивачем не доведено, що при підписанні договору про відкриття кредитної лінії, сторони договору погодили умови надання всіх послуг, зокрема: предмет договору, порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідальність.
Від представника позивача ТОВ “Укр Кредит Фінанс” — Шевченко В.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначають, що згідно кредитного договору відповідач взяла на себе зобов`язання та не виконала їх належним чином.
Стверджують, що умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.
Вказують на те, що проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства, а відповідач була ознайомлена з усіма умовами договору та погодилась із ними.
Вважають, що розрахунок заборгованості відповідає вимогам законодавства, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем.
Крім того, відповідачем не надано власного розрахунку.
Вказують на те, що проценти за користування кредитом не є неустойкою (пенею), тому ці поняття не слід ототожнювати.
Вважають, що позовні вимоги та рішення суду першої інстанції є обґрунтованими і не підлягають скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву в їх межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.08.2022 між сторонами був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1074-8143 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір. Договір підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А097.
Підписанням Договору відповідач підтвердила, що до укладення Договору уважно ознайомилась з текстом цього Договору та Правилами, а також отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», на веб-сайті http//:creditkasa.com.ua, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 10.3.1 Договору).
Також підписанням Договору відповідач підтвердила, що невід`ємною частиною цього договору є додатки: Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України (п. 10.12 Договору).
Згідно з п. 2.2 Договору кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позивальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором.
Відповідно до п. 4.1 Договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 5000 грн. Дата надання/видачі кредиту 11.08.2022 р.
Базовий період складає 14 календарних днів з дня надання кредиту (п. 4.4 Договору).
Строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 07.06.2023 р. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір дає до повного та належного виконання сторонами свої зобов`язань за договором. Продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. Продовження строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою сторін в процесу реструктуризації кредитних зобов`язань позичальника (п. 4.8 Договору).
Відповідно до п. 4.6 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кретином, починаючи х дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту в таких розмірах: стандартна процента ставка – 3%; пільгова процентна ставка – 2,50%; знижена процентна ставка – 2,50%.
Згідно з п. 4.9. Договору реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 1139965%.
Орієнтовна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 50000 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 45000 грн (п. 4.10 Договору).
Згідно довідки, ТОВ “Укр Кредит Фінанс” здійснило видачу кредитних коштів за договором про відкриття кредитної лінії №1074-8143 від 11.08.2022 р. шляхом перерахування кредитних коштів за допомогою платіжної системи LIQPAY на картковий рахунок НОМЕР_1 у сумі 5 000 грн.
Згідно повідомлення АТ КБ “ПриватБанк” для ТОВ “Укр Кредит Фінанс”, від позивача № платежу 2054166930 через систему платежів LIQPAY перераховані кошти в розмірі 5000 грн. 11.08.2022 р., згідно договору № 1074-8143, на номер картки НОМЕР_1 . 
Згідно довідки про укладений договір станом на 22.12.2023 р., складеної представником ТОВ “Укр Кредит Фінанс”, у відповідача наявна заборгованість у сумі 48850 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 43850 грн.
Згідно з відомостями, що містяться у довідці про укладений договір, сформованій станом на 07.03.2023 р., кредитодавець нараховував процентну ставку у розмірі 2,5 % у період з 11.08.2022 р. По 24.08.2022 р., процентну ставку у розмірі 3,00 % у період з 25.08.2022 р. По 06.06.2023 р.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом не виконала, чим порушила права позивача.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що Договір про відкриття кредитної лінії №1074-8143 від 11.08.2022 року містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором А097, який було надано позичальнику для підписання договору та підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Крім цього, у вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.
Умови Договору про відкриття кредитної лінії №1074-8143 від 11.08.2022 року є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.
Відтак колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами. 
Таким чином, апеляційний суд вважає безпідставними та відхиляє доводи апеляційної скарги, в яких відповідачкою заперечується факт ознайомлення її з умовами кредитування.
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що договір про відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту та правила відкриття кредитної лінії не містять її підпису, оскільки вказані документи підписані електронним підписом відповідачки - одноразовим ідентифікатором А097.
Щодо посилань апелянта на те, що розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення, є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ “Про захист прав споживачів”, суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 18 Закону України “Про захист прав споживачів” встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам ЗУ “Про захист прав споживачів”.
Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на порушення статті 18 Закону України ЗУ “Про захист прав споживачів”, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення цього питання в межах даної справи є неможливим.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (на виплат), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.
Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували наявний розрахунок заборгованості, відповідачка суду не надала. 
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений за допомогою електронного підпису - одноразовим ідентифікатором А097 та грошові кошти перераховані на належну відповідачці банківську карту, реквізити якої вводились самою позичальницею на сайті позикодавця.
Твердження апелянта про те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Згідно довідки, ТОВ “Укр Кредит Фінанс” здійснило видачу кредитних коштів за договором про відкриття кредитної лінії №1074-8143 від 11.08.2022 р. шляхом перерахування кредитних коштів за допомогою платіжної системи LIQPAY на картковий рахунок НОМЕР_1 у сумі 5 000 грн.
Згідно повідомлення АТ КБ “ПриватБанк” для ТОВ “Укр Кредит Фінанс”, від позивача № платежу 2054166930 через систему платежів LIQPAY перераховані кошти в розмірі 5000 грн. 11.08.2022 р., згідно договору № 1074-8143, на номер картки НОМЕР_1 . 
Колегія суддів вважає зазначені докази належними та такими, що підтверджують факт перерахування позичальниці на вказаний нею рахунок кредитних коштів.
Крім цього, апеляційний суд вважає, що боржник маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мала можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність відповідачці вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачкою не надано власного розрахунку заборгованості на спростування розрахунку позивача.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2024 року залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Головуючий                                                 Гірський Б.О.

Судді:                                                                Хома М.В.

                                                                       Храпак Н.М.