ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14837/22	Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/665/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/14837/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Чудопалов Юрій Юрійович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2024 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 25 квітня 2024 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі за текстом – АТ «Державний ощадний банк України» ) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28.10.2019 між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, шляхом підписання останнім заяви про приєднання, відповідно до якого Банк відкрив на ім`я відповідача ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 , в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за обслуговування поточних рахунків з використанням платіжних карток, розміщених на веб – сайті Банку та/або на інформаційних стендах, що знаходяться в приміщеннях установах банку. Підписанням вказаної заяви, відповідач приєднався до ДКБО в редакції, яка на день підписання заяви на приєднання розміщена на інтернет сторінці позивача та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського обслуговування. Протягом періоду з 30.10.2019 по 19.10.2022 відповідач активно користувався карткою, здійснюючи зняття готівки, що свідчить про використання відповідачем кредитних коштів. 
Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 порушив умови договору, суми кредиту в повному обсязі не повернув, внаслідок чого станом на 19.10.2022 у нього виникла заборгованість на загальну суму 21 647,25 грн., яка складається із: основної заборгованості по кредиту – 18 462,17 грн; процентів за користування кредитом – 2 723,50 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу – 295,39 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів та комісії за користування кредитом – 93,17 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу – 51,59 грн; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів та комісії за користування кредитом – 21,43 грн. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.04.2024 позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 18462 (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят дві) гривні 17 копійок.
       У задоволенні решти вимог відмовлено.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 2115,96 гривень.
       Стягнуто із Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 3441,60 гривню судових витрат за проведення експертизи та 8 000 гривень витрат на правничу допомогу.
       Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.04.2024 по справі №607/14837/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.
       Вказує, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним та протиправним, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції.
       Зокрема зазначає, що позивач стверджує, з чим і погоджується суд першої інстанції, що між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 28.10.2019 (далі Заява від 28.10.2019), в якій як вказує суд, відповідач просив встановити/збільшити йому Кредит, метою отримання якого є споживчі потреби в національній валюті, шляхом надання відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на його Картковий рахунок у розмірі 20 000 грн.
       Разом з тим, як встановлено висновком експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/120-23/7248-ПЧ від 10.08.2023 за результатами провадження судової почеркознавчої експертизи, три підписи від імені ОСОБА_1 на заяві про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 28.10.2019, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
       А, тому відповідач фактично не укладав з позивачем кредитного договору, шляхом підписання Заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 28.10.2019.
       Зазначає, для того, щоб між сторонами виникли кредитні правовідносини, зокрема безпосередньо споживче кредитування банк, саме на нього покладений обов`язок забезпечити дотримання усіх вимог закону, оскільки Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
       Однак, банком цих умов не було дотримано, що є грубим порушенням закону та прав відповідача, суд першої уваги не надав жодної правової оцінки зазначеним доводам відповідача. Як і проігнорував суд той факт, що як вбачається з розрахунків позивача, банк самостійно здійснював відрахування з картки відповідача, хоча вона є карткою на яку надходять пенсійні нарахування.
       Суд зазначає, що відповідач користувався карткою з 30.10.2019 року по 19.10.2022 року, однак це не відповідає дійсності, як заявляв у судовому засіданні під звукозапис відповідач 26.06.2020 року за його проханням картка була заблокована, і іншої картки він не отримував, про рух коштів по картці з цього дня він дізнався з матеріалів справи. Наявність службових записок отриманих представником позивача 16.02.2024 року з посиланням на розголошення відповідачем даних картки невідомій особі не встановлено жодними належними доказами - внутрішня переписка банку через умовно 4 роки не може бути належним доказом таких обставин. 
       Водночас звертають увагу суду, що дії банку, які мали місце з відкриттям банківського рахунку відповідача є предметом досудового розслідування за фактом вчинення працівниками банку кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст.367 Кримінального кодексу України «Службова недбалість», і фактично висновком експерта встановлюється, що працівники банку сфальсифікували заяву від 28.10.2019 року.
       За таких обставин стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту ( за відсутності договору, де визначено умови та розмір тіла кредиту) є протиправним.
       Суд опираючись виключно на виписки банку вважає встановленим факт розміру заборгованості в сумі 18 462 грн, однак сама по собі виписка з особового рахунку без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником не є підтвердженням наявності заборгованості. Вона є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, така виписка не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». А, тому заборгованість за тілом кредиту в сумі 18 462 грн не підтверджена належними та допустимими доказами 
       Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 квітня 2024 року по справі № 607/14837/22 залишити без змін.
       У відзиві зазначає, що основним аргументом заявника є те, що суд першої інстанції задовольнив позов фактично на припущеннях і свої доводи обґрунтовує тим, що в матеріалах справи є висновок експерта СЕ-19/120-23/7248-ПЧ від 10.08.2023 за результатами провадження судової почеркознавчої експертизи, встановлено, що заява про встановлення(збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 28.10.2019, підписана не ОСОБА_1 , а іншою особою. З такими доводами заявника позивач не погоджується, оскільки висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу, враховуючи положення ст. 110 ЦПК України, та роз`яснення, що викладені в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (із змінами). 
        Представник позивач вказує, що надані банком виписки за кредитним договором позичальника, підтверджують обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку, а відповідачем в свою чергу на спростування доводів позивача не надано жодної виписки по рахунку про те, що останній користувався іншим кредитом.
       Варто врахувати те, що відповідач ОСОБА_1 у своїх поясненнях, наданих у судових засіданнях не заперечував той факт, що ним було отримано» платіжну картку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_2 на якій був встановлений кредитний ліміт; у розмірі 20000 грн, якою останній тривалий час користувався та частково погашав заборгованість.
       Крім того, факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення випливає з виписки по картковому рахунку № НОМЕР_2 за період з 30.10.2019 по 19.10.2022, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав наявну заборгованість, що узгоджується з розрахунком заборгованості поданим позивачем в частині здійснення відповідачем проплат за основним боргом та процентами.
       Також ОСОБА_1 в судових засіданнях не заперечував факт використання кредитних коштів за винятком тих, які 26.06.2020 шахрайським способом були списані з даної картки.
       Отже, суд вірно дійшов до висновку, що між сторонами дійсно виникли кредитні правовідносини, пов`язані з видачею Банком та отриманням позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів в межах кредитного ліміту у розмірі 20 000 грн.
       Також суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи відповідача з приводу того, що кошти із його рахунку у розмірі 18000 грн перевели на інші рахунки невідомі особами, шляхом вчинення шахрайських дій, у зв`язку із чим і виникла наявна у нього заборгованість, оскільки на підтвердження таких обставин суду не подано жодних доказів.
       Враховуючи наведене вважають, що ОСОБА_1 фактично отримав кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 20000 грн на платіжну картку, якою користувався, що не заперечується останнім, а відтак оскільки отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку AT «Ощадбанк» не повернуті, а тому суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 18462,17 грн.
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.                
       Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
       Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
       Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що 28.10.2019 між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), метою отримання якого є споживчі потреби в національній валюті, шляхом надання відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на його Картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 20 000 грн. 
       У Заяві від 28.10.2019 зазначено, що підписанням цієї заяви ОСОБА_1 ініціює та погоджується на одержання (збільшення) Кредиту, погоджується з умовами користування Кредитом відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також підтверджує укладення між ним та Банком Кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними у цій Заяві (зокрема розміром Кредиту) та Умовами користування кредитною лінією (Кредитом).
       Пунктом 3.3 Заяви від 28.10.2019, передбачена процентна ставка за користування кредитом, яка є фіксована і складає: 38,00% річних за користування кредитними коштами на момент укладення цього Кредитного договору та може бути зменшена у порядку та на умовах визначених Договором, окрім випадку, користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду.
       Відповідно до довідки Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк», клієнту ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) 28.10.2019 відкрито рахунок № НОМЕР_1 з випуском платіжної карти № НОМЕР_2 в тарифному пакеті «Стандартний» та встановленим кредитним лімітом в розмірі 20 000 грн. Інших платіжних карт з встановленим кредитним лімітом на ім`я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) у ТВБВ № 10019/03 філії Тернопільське обласне управління АТ « Ощадбанк» відкритих немає (а.с.170 т.1).
       Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.02.2023, 16.05.2022 внесеного відомості про кримінальне провадження № 12022216040000407, правова кваліфікація, якого передбачена ч. 1 ст. 358 КК України, за заявою ОСОБА_1 , про те, що 28.10.2019 працівниками Тернопільського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» (Установа банку № ТВБВ №10019/03 ВОК м. Тернопіль, Майдан Волі, 2) від імені ОСОБА_1 невідомою особою підписано Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 28.10.2019 з АТ «Ощадбанк».
       Як вбачається з висновку експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/120-23/7248-ПЧ від 10.08.2023 за результатами провадження судової почеркознавчої експертизи, три підписи від імені ОСОБА_1 на заяві про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 28.10.2019, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.147-153 т.1).
       Відповідно до службової записки керуючого ТВБВ №10019/03 філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» №60650/117.40-13-2023 від 18.09.2023, головним економістом сектора роздрібного бізнесу ТВБВ № 10019/03 філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_5 28.10.2019 з клієнтом ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_3 ), підписано Заяву про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), встановлено кредитний ліміт в розмірі 20 000 грн та видано видано кредитну карту з номером НОМЕР_2 в тарифному пакеті «Стандартний». Видача кредитної карти та підписання відповідних документів з клієнтом відбулося з дотриманням внутрішніх нормативних документів банку, Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах АТ «Ощадбанк» від 13.11.2015 №990 зі змінами та доповненнями. Підписані клієнтом документи кредитної заявки: Заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), висновок фінансового стану, підсумковий протокол, сторінки паспорта з 1 по 16 сторінку, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, посвідчення ветерана військової служби, копії яких завантажено в Центральний електронний архів банку, заявку на встановлення кредитного ліміту подано в програмному комплексі банку «Кредитна фабрика » та погоджено верифікаторами банку. Під час видачі кредитної карти клієнту ОСОБА_1 працівником банку детально роз`яснено про умови користування кредитною картою, можливістю користуватись кредитними коштами в межах пільгового періоду не сплачуючи відсотків за користування. 
       Згідно виписки по картковому рахунку з 31.10.2019 до 26.06.2020 клієнт ОСОБА_1 активно користувався отриманою в банку картою НОМЕР_2 з встановленим кредитним лімітом, здійснював регулярні розрахунки за товари в торгово-сервісній мережі міста. Також, починаючи з 07.11.2019 клієнт ОСОБА_1 для того щоб залишатись в пільговому періоді згідно умов договору користування кредитною картою, здійснював її поповнення в терміналах самообслуговування у відділеннях Ощадбанку з фізичною присутністю карти та введенням ПІН коду до неї для здійснення операції «поповнення карткового рахунку через АТМ » (а.с.30-38, т.1). 
       Однак, 26.06.2020 клієнт ОСОБА_1 розголосив дані своєї кредитної карти третім особам, в результаті чого відбулись шахрайські, перекази коштів з рахунку через мобільний банкінг в сумі 16 800,00 грн, які клієнт відмовився повертати банку. Після даного випадку клієнт неодноразово писав заяви в банк, поліцію, звертався до працівників відділу банківської безпеки Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк», у зв`язку із чим в банку було проведено службове розслідування. 
       Щодо присутності клієнта ОСОБА_1 28.10.2019 в банку та підписання ним відповідних документів, по записах камер відеоспостереження встановити немає можливості, оскільки записи з камер відеоспостереження в банку зберігаються протягом 30 днів. Проте факт того що з 31.10.2019 р по 26.06.2019 клієнт активно. користувався кредитною картою НОМЕР_2 , свідчить про те, що клієнт був присутній в банку та отримав карту, мав її в наявності, розумів умови користування пільговим періодом. Для отримання кредитної карти особисто надав працівнику банку паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, посвідчення ветерана військової служби та пенсійне посвідчення.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 28.10.2019 відповідач ОСОБА_1 не підписував, проте останній фактично отримав кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 20 000 грн на платіжну картку, якою користувався, що не заперечується останнім, а відтак оскільки отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 18462,17 грн. 
       Однак, колегія суддів в повному обсязі з даним висновком суду погодитися не може з огляду на таке. 
       В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ощадбанк»).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) 28.10.2019 відкрито рахунок № НОМЕР_1 з випуском платіжної карти № НОМЕР_2 в тарифному пакеті «Стандартний» та встановленим кредитним лімітом в розмірі 20 000 грн. Інших платіжних карт з встановленим кредитним лімітом на ім`я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) у ТВБВ № 10019/03 філії Тернопільське обласне управління АТ « Ощадбанк» відкритих немає, про що свідчить довідка Тернопільського обласного управління АТ “Ощадбанк” (а.с.170 т.1).
       З виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_1 у період з 31.10.2019 по 26.06.2020, отримавши кредит з встановленим лімітом в розмірі 20000 грн, активно користувався кредитною картою № НОМЕР_2 . Також дана виписка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача, зокрема баланс станом на дату укладення кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).
       Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що хоча заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 28.10.2019 відповідач ОСОБА_1 не підписував, проте останній фактично отримав кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 20000 грн на платіжну картку.
       Доводи заявника, що виписка по картковому рахунку не є доказом по справі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
       Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно з яким банківська виписка належить до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій та є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і податкових документах. 
       Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).
       Разом з тим, колегія суддів погодитися не може з висновком суду щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредиту в сумі 18 462,17 грн, оскільки даний висновок не відповідає встановленим обставинам справи. 
       Так, обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за кредитом, банком, надано розрахунок, з якого вбачається заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 28.10.2019 станом на 19.10.2022 становить 21 647,25 грн., яка складається із: основної заборгованості по кредиту – 18 462,17 грн; процентів за користування кредитом – 2 723,50 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу – 295,39 грн нарахованої за період з лютого 2022 року по 24.02.2022; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів та комісії за користування кредитом – 93,17 грн нарахованої за період з грудня 2020 року по 24.02.2022; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу – 51,59 грн нарахованих за період з 26.06.2020 по 21.01.2022; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів та комісії за користування кредитом – 21,43 грн нарахованих за період з 29.11.2020 по 21.01.2022 (а.с. 26-29, т.1).
       Однак, з вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що розмір встановленого ліміту кредитної лінії становить 20 000 грн, сума погашеного кредиту відповідачем ОСОБА_1 - 22 430,56 грн, заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 28.10.2019 відповідач ОСОБА_1 не підписував, що свідчить про те, що ним не надавалася згода на збільшення кредитного ліміту.
       Також, відповідно до службової записки керуючого ТВБВ №10019/03 філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» №60650/117.40-13-2023 від 18.09.2023, вбачається, що ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ), встановлено кредитний ліміт в розмірі 20 000 грн та видано видано кредитну карту з номером НОМЕР_2 в тарифному пакеті «Стандартний» (а.с.168-169, т.1). Даний факт також підтверджується довідкою Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк», з якої видно, що клієнту ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) 28.10.2019 відкрито рахунок № НОМЕР_1 з випуском платіжної карти № НОМЕР_2 в тарифному пакеті «Стандартний» та встановленим кредитним лімітом в розмірі 20 000 грн. Інших платіжних карт з встановленим кредитним лімітом на ім`я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) у ТВБВ № 10019/03 філії Тернопільське обласне управління АТ « Ощадбанк» відкритих немає (а.с.170 т.1).
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що сторони погодили кредитний ліміт лише у розмірі 20 000 грн. Доказів того, що відповідач погоджувався зі збільшенням кредитного ліміту й письмово підтвердив свою згоду з такими умовами, матеріали справи не містять. 
       З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2020 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки зазначені Умови та правила становлять значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.
       Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
       Отже, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_1 погашено кредит в сумі 22 430,56 грн, тому зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк» за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 28.10.2019, в межах встановленого кредитного ліміту (20000 грн) виконані у повному обсязі, що виключає підстави його стягнення судом, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не відповідає фактичним обставинам справи.
       Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та надав би можливість покласти на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
       У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Беручи до уваги всі встановлені апеляційним судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції необхідно покласти на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» у розмірі 3721, 50 гривень.
       Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Чудопалов Юрій Юрійович - задовольнити.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовити.
       Cтягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (місцезнаходження: вул. Майдан Волі, 2, м.Тернопіль; код ЄДРПОУ 09338500) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений у суді апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 3721 грн (три тисячі сімсот двадцять одну гривню) 50 копійок.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
       
       Головуюча                                                                        Н. М. Храпак

       Судді:                                                                        Б.О. Гірський

                                                                                       О.З. Костів