ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/11212/23                Головуючий суддя І інстанції Тимченко А. М.
Провадження № 33/818/984/24        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       26 липня 2024 року                                                        м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кравчуна Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кравчуна Д.В. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
       Постановою встановлено, що 18.08.2023 року о 15 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 в с. Підлиман по вул. Кузнєцовій, керував автомобілем «РЕНО», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.
       В своїй апеляційній скарзі захисник Кравчун Д.В. просив скасувати судову постанову та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що працівники поліції упереджено ставились до ОСОБА_1 та незаконно склали протокол відносно нього з порушеннями чинного законодавства. Вважав, що свідки також в своїх поясненнях оговорили ОСОБА_1 та зазначили відомості, які не відповідали дійсності. Вказував те, що відсутні докази на підтвердження керування ОСОБА_1 автомобілем. Вважав, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Також вказував на порушення працівниками поліції під час здійснення ними відеофіксації події, яка зафіксована в протоколі. Також посилався на практику ЄСПЛ.

       Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Кравчуна Д.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; письмових поясненнях свідків; постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП; рапорті працівника поліції, а також відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції.
Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відмовився, від керування відсторонено. 
В матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 8), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також, з відеозапису вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 підписати цей протокол, від чого Безкровний відмовився. 
       Тобто ОСОБА_1 знав, що стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.
       Відповідно до вимог ст. 267 КУпАП відсторонення від керування транспортними засобами, а також огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено у вищестощий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосовував ці заходи, або до суду.
       Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
       В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що працівники поліції у час, який зафіксований у протоколі, незаконно себе поводили стосовно нього, а саме нанесли йому тілесні ушкодження.
Однак, ОСОБА_1 скориставшись правом на залучення захисника, не скористався правом оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього та матеріалів, які були долучені до нього.
       Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу та рішень відповідних компетентних органів щодо неправомірності дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу, а такі твердження ОСОБА_1 , розцінює як обраний ним спосіб захисту для уникнення відповідальності.
       Крім того, відповідно до відомостей постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (арк. 2) вбачається, що ОСОБА_1 18.08.2023 року об 10:30 год. в с. Підлиман керував автомобілем «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія категорії «В», чим порушив вимоги п. 2.1А.
       Матеріали справ не містять відомостей про те, що ця постанова була оскаржена чи скасована. Не надали таких відомостей і ОСОБА_1 з своїм захисником в судовому засідання суді апеляційної скарги, що вочевидь свідчить про те, що ця постанова вступила в законну сила та є чинною.
       Отже, враховуючи відомості цієї постанови, поза розумним сумнівом вбачається, що відомості, які в ній зафіксовані, узгоджуються з відомостями, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення. За ст. 130 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в цій постанові та в протоколі зафіксовані події саме керування ОСОБА_1 автомобілем 18.08.2024 року об 10:30 год.
       Таким чином, поза розумним сумнівом, вбачається, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, тобто був безпосередньо водієм автомобіля, що спростовує такі твердження апелянта.
Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 9) вбачається, що час та місце вчиненого вказаного факту правопорушення в бланку протоколу було вказано невірно, про що відразу було внесено виправлення та невірні дані були взято у скобки, після чого було вказано вірні дані, також вказана інформація міститься у матеріалах доданих до протоколу про адміністративне правопорушення.
Такі відомості рапорту вочевидь спростовують твердження апелянта проте, що працівники поліції в протоколі невірно вказали час вчинення дій, які ставляться у провину ОСОБА_1 .
       Поряд з цим, з відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції встанови у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не відмовлявся від такого огляду, однак своїми діями та поведінкою активно показував, що проходити такий огляд він не бажає, що було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
       Крім того, відповідно до відомостей розписки ОСОБА_3 від 18.08.2023 року (арк. 4) вбачається, що вона отримала від працівників поліції належний їй автомобіль «РЕНО», д.н.з. НОМЕР_1 , механічні ушкодження відсутні, претензій до поліції не має.
       Такі відомості розписки свідчать про те, що працівники поліції дійсно відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом внаслідок виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння. 
       Крім того, відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк. 6,7) вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
       Відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що на імсці події були присутні свідки, а тму у суду не виникає сумнівів щодо об`єктивності цих пояснень, оскільки вони були безпосередніми очевидцями цієї події.
Твердження апелянта про те, що ці свідки є працівниками поліції та не можуть бути взяті до уваги судом є необ`єктивними, оскільки будь-яких фактичних відомостей про те, що ці свідки є зацікавленими особами матеріали справи не містять, а також не надали таких відомостей ані ОСОБА_1 , ані його захисник і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Також належить врахувати, що під час апеляційного розгляду сторона захисту не заявляла клопотань про виклик цих свідків для допиту.
       Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Кравчуна Д.В залишити без задоволення.
       Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
              
Суддя                                                 С.К. Шабельніков