ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2024 року
м. Київ
справа № 688/756/18
провадження № 51-1332км19
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
адвоката                                                     ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника - адвоката  ОСОБА_6 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області              від 12 вересня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017240270001459, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя  АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі ? КК).

 

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
1.       Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області вироком від 12 вересня 2018 року засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. 
 
2.       Суд постановив рахувати ОСОБА_7 початок строку відбування покарання             з 12 вересня 2018 року, зарахувавши в цей строк період тримання його під вартою             з 31 жовтня 2017 року по 11 вересня 2018 року включно.
 
3.       Суд задовольнив цивільний позов ОСОБА_8 і постановив стягнути                                з ОСОБА_7 на її користь 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 1000 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. 
 
4.       Згідно з вироком 26 жовтня 2017 року в період з 21:00 до 23:00 ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в будинку ОСОБА_9 , що на 
 АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла після спільного вживання алкогольних напоїв, завдав пластмасовою рукояткою свого металевого ціпка серію ударів у голову господарці помешкання, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння (сім відкритих переломів лобної та тім`яної кісток черепа із численними забоями головного мозку і дев`ятьма ранами в лобно-тім`яній ділянці), від яких потерпіла померла.
 
5.       Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2018 року зазначений вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.
 
6. Колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду постановою від 20 жовтня 2020 року частково задовольнила касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_10 , скасувавши ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 та призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
7. Як указав Верховний Суд, суд апеляційної інстанції не розглянув належним чином доводів сторони захисту щодо істотних порушень кримінального процесуального закону через використання на доведення винуватості доказів, допустимість яких викликає сумніви і мала б бути доведеною стороною обвинувачення.Зокрема, суд не перевірив, чи дійсно, попри фізичну присутність адвоката, було забезпечено право ОСОБА_7 на правову допомогу під час слідчих експериментівза його участю від 30 жовтня 2017 року та 07 лютого 2018 року для визнання допустимості показань підозрюваного, зафіксованих у ході цієї слідчої дії; чи мала проведена слідча дія характер слідчого експерименту і чи не становила вона повторного допиту особи. Крім того, неперевіреним залишилося твердження сторони захисту про фактичне затримання ОСОБА_7 27 жовтня 2017 року та проведення з ним слідчих дій без залучення захисника, в результаті чого обвинувачений значний час перебував під контролем правоохоронців без правової допомоги, що може свідчити про неправомірний тиск на нього і є суттєвим для вирішення питання про допустимість позасудових свідчень засудженого.До того ж дані висновку експерта про виявлення 2,47 проміле алкоголю у зразку крові ОСОБА_7 , відібраному 29 жовтня 2017 року, а цей показник відповідає важкому стану сп`яніння, можуть указувати на правдивість доводів ОСОБА_7 щодо незаконного перебування під контролем поліції                           з 27 жовтня 2017 року та проведення з ним у той період слідчих дій під протиправним тиском працівників правоохоронного органу, які навмисно давали спиртні напої, користуючись його станом абстиненції і залежністю від алкоголю, та погрожувалипоміщенням до загальної камери з іншими затриманими, що унеможливило б безпеку його життю як колишньому працівнику міліції. Також суд залишив неперевіреними доводи засудженого про відсутність на його тілі та одязі будь-яких слідів потерпілої чи її помешкання, а також слідів його перебування в будинку потерпілої, що є підставою для розумного сумніву в його причетності до злочину, і ці обставини потребували переконливого пояснення з боку сторони обвинувачення.  
 
8. Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 15 червня 2021 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.
 
9. Колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду постановою від 21 липня 2022 року касаційні скарги захисника ОСОБА_10 і засудженого ОСОБА_7 задовольнила частково, скасувавши ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 15 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 та призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
10. Своє рішення суд касаційної інстанції мотивував тим, що апеляційний суд не виконав указівок Верховного Суду про необхідність перевірки заяви засудженого щодо застосування до нього тиску з боку працівників органу досудового розслідування, а також про його фактичне затримання 27 жовтня 2017 року і несвоєчасне залучення захисника, про що ОСОБА_7 заявляв, у тому числі, у судовому засіданні 11 лютого 2021 року в ході апеляційного розгляду справи щодо нього.
 
11. Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 01 листопада 2023 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.
 
Вимоги касаційної скарги і доповнень до неї та узагальнені доводи осіб, які їх подали  
 
12. У касаційній скарзі адвокатОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження, оскільки не доведено, що в діянні його підзахисного є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. Наголошує на тому, що досудове слідство було проведено з істотними порушеннями норм кримінального процесуального закону, однак суди першої та апеляційної інстанцій не звернули на це уваги й ухвалили незаконні рішення. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції безпідставно всупереч положенням                  ст. 87 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) послався на недопустимі докази, а саме: показання, отримані від ОСОБА_7 29 жовтня                2017 року у статусі свідка, якому вже наступного дня - 30 жовтня 2017 року було повідомлено про підозру; показання, які обвинувачений давав у ході слідчих експериментів; дані висновків експертиз, які були пов`язані з результатами слідчих експериментів, що свідчить про фальсифікацію доказів. Зауважує, що ОСОБА_7 давав свої первинні показання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та  внаслідок катування, жорстокого, нелюдського поводження і погроз з боку працівників поліції, без забезпечення права на захист. За вказаним фактом не було проведено належного розслідування, на необхідності перевірки результатів якого наполягав Верховний Суд, повертаючи кримінальне провадження на новий апеляційний розгляд, а апеляційний суд в ухвалі не навів доказів на спростування факту порушення стороною обвинувачення норм, передбачених ч. 4 ст. 208 КПК.
 
13. Даючи власну оцінку події злочину, скаржник стверджує, що з огляду на відсутність у матеріалах справи будь-яких об`єктивних даних, які б беззаперечно доводили причетність ОСОБА_7 до заподіяння потерпілій смертельних ушкоджень, ба більше, сам факт перебування засудженого в її помешканні у день події злочину, його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, не доведено поза розумним сумнівом. Звертає увагу на те, що сторона захисту заявляла клопотання про проведення комплексної судово-медичної експертизи, на обґрунтування чого наводила відповідні аргументи, проте суд першої інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання, що призвело до неповноти та необ`єктивності судового розгляду.
 
14. Заявник указує на те, що суд апеляційної інстанції хоча і дослідив повторно                                    з дотриманням вимог ст. 404 КПК всі обставини кримінального провадження, маючи очевидні підстави для закриття кримінального провадження за недоведеністю винуватості ОСОБА_7 , на чому наголошувалося в апеляційній скарзі, втім погодився з викладеними у вироку висновками місцевого суду, при цьому не навів                      у своїй ухвалі належні й достатні мотиви і підстави такого рішення, чим порушив приписи статей 370, 411, 412 КПК. 
 
15. Засуджений ОСОБА_7 подав доповнення до касаційної скарги захисника, акцентувавши на незаконності вироку й ухвали через невиконання апеляційним судом указівок суду касаційної інстанції, просить передати кримінальне провадження щодо нього на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду.
 
Позиції учасників судового провадження 
 
16. Захисник - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні суду касаційної інстанції підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.
 
17. Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без зміни.
 
Мотиви Суду
 
18. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає.  
 
19. Як передбачено ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
 
20. Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
 
21. Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
 
22. Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у вироку, крім іншого, мають бути наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, достатньо викладено у вироку. 
 
23. Визнавши  ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, місцевий суд дотримався вимог ст. 94 КПК і належним чином проаналізував показання самого засудженого, який у суді заперечував свою причетність до вбивства потерпілої, але в ході досудового розслідування визнавав, що під час сварки з нею з достатньою силою заподіював їй удари по голові держаком своєї ортопедичної палиці; показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 ,дані висновків експертиз, речові та письмові докази в провадженні, оцінивши їх точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. 
 
24. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що апеляційний суд, перевіряючи вирок в апеляційному порядку з урахуванням приписів статей 404, 
405 КПК, належним чином перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі, та дійшов обґрунтованого висновку про відповідність постановленого стосовно  ОСОБА_7 вироку вимогам статей 370, 374 КПК. 
 
25. Фактичні обставини кримінального провадження були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції під час провадженняза апеляційними скаргами засудженого  ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , доводи в яких є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі. У ході провадження колегія суддів апеляційного суду допитала обвинуваченого  ОСОБА_7 , заслухала доводи прокурора із запереченнями щодо допущених органом досудового слідства порушень КПК, на які вказувала сторона захисту, перевірила матеріали справи, у тому числі надані прокурором документи про результати розслідування за заявою  ОСОБА_7 щодо застосування до нього протиправних дій, які стали підставою для визнання ним своєї вини, провела судові дебати та надала обвинуваченому останнє слово. Поділяючи викладені у вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 висновки і мотиви прийнятого рішення, апеляційний суд законно й обґрунтовано постановив залишити цей вирок без змін, із чим погоджується і колегія суддів касаційного суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
 
26. Так, на спростування доводів захисника ОСОБА_10 щодо недоведеності винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд в ухвалі послався, зокрема, на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які зводилися до того, що засуджений ОСОБА_7 і потерпіла ОСОБА_9 спілкувалися між собою, обидва зловживали алкогольними напоями, у першого стан алкогольного сп`яніння завжди викликав велику агресію, в результаті чого він міг ударити палицею, з якою ходив постійно. Крім того, свідок ОСОБА_13 повідомив, що 26 жовтня 2017 року з 11:00 до 21:00             ОСОБА_7 перебував у нього в будинку, де вони разом пиячили, засуджений тоді, як і завжди, був зі своєю металевою палицею, ручка якої мала Г-подібну форму, при цьому свідок уточнив, що відстань від його помешкання до будинку ОСОБА_9 становить близько 500 м. 
 
27. Не залишилися поза увагою апеляційного суду й показання обвинуваченого, які він давав у процесі відтворення обстановки та обставин події у присутності захисника та понятих із застосуванням відеозйомки, послідовно в деталях указуючи місце, спосіб і механізм заподіяння ОСОБА_9  тілесних ушкоджень, водночас повідомляв такі деталі вчиненого злочину, які могли бути відомі виключно особі, що безпосередньо його вчинила. Зокрема, про те, як знаряддям злочину використав ортопедичну металеву палицю з Г-подібною полімерною ручкою, якою заподіяв потерпілій по голові неодноразові удари з достатньою силою та, після того як остання перестала рухатися, поклав їй на голову подушку і пішов.
 
28. Крім того, суд апеляційної інстанції зважив на дані протоколу огляду місця події від 27 жовтня 2017 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого на території домоволодіння на АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_9 у положенні лежачи на спині з подушкою на обличчі (т. 2, а. с. 9-26).
 
29. Апеляційний суд також дав належну оцінку данимпротоколів слідчого експерименту із застосуванням відеозапису та стенограми до нього від 30 жовтня 2017 року, а також даним протоколу слідчого експерименту від 07 лютого 2017 року, згідно з якими ОСОБА_7 відтворив деталі обставин подій, що мали місце 26 жовтня 2017 року та відповідають подіям, викладеним в обвинувальному акті й описовій частині вироку, при цьому повідомив час зустрічі з ОСОБА_9 , обставини, за яких вони вживали алкоголь, через що посварилися, де саме, яким знаряддям і в який спосіб він заподіяв потерпілій смертельні ушкодження. Зокрема, ОСОБА_7 показав, як тримав ортопедичну палицю, в якому положенні перебувала потерпіла та як заподіював їй удари. Як правильно зауважив суд апеляційної інстанції, обидві ці процесуальні дії відбувалися за участю понятих і захисника обвинуваченого та із застосуванням відеозйомки, що виключало будь-який тиск з боку працівників правоохоронних органів на ОСОБА_7 ,  а тому місцевий суд небезпідставно визнав дані протоколів слідчих експериментів належними й допустимими доказами.
 
30. Апеляційний суд урахував і показання експерта ОСОБА_14 , який суду показав, що в ОСОБА_9 було виявлено сім відкритих переломів черепа та близько дев`яти ран, усі ці тілесні ушкодження утворилися від прикладання достатньої сили ударів.
 
31. Даними висновку експерта від 27 жовтня 2017 року № 327 за результатами судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , крім іншого, зафіксовано, що смерть потерпілої насталавід відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася численними переломами кісток склепіння черепа та  забоями  головного мозку. Указані тілесні ушкодження виникли прижиттєво від щонайменше 11 ударних травмуючих дій тупого твердого предмета (предметів) з обмеженими травмуючими поверхнями, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті (т. 2, а. с. 47-51).
 
32. При цьому суд апеляційної інстанції відзначив, що даними висновку експерта від 02 лютого 2018 року № 33 установлено такі ж механізм заподіяння та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_9 , які були відтворені                    ОСОБА_7 під час проведеного з ним слідчого експерименту (т. 2, 
а. с. 150-154).   А дані висновку експерта від 22 січня 2017 року № 51 свідчать про те, що забійні рани шкіри потерпілої могли бути заподіяні складовими частинами, а саме лише основою полімерної Г-подібної ручки та вкритою захисним лакофарбовим покриттям металевою телескопічною частиною досліджуваної палиці (ціпка) або ж будь-яким іншим продовгуватим твердим тупим травмуючим предметом чи знаряддям циліндричної форми з аналогічними конструктивними особливостями: діаметром контактної частини до 3,0 см та відсутністю солей трьохвалентного заліза.
 
33. З огляду на наведені вище й інші докази в цьому кримінальному провадженні, досліджені та оцінені судом з дотриманням вимог ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів, оцінену з точки зору достатності та взаємозв`язку доказів для прийняття відповідного процесуального рішення, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, поза розумним сумнівом. 
 
34. Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, спосіб, характер, механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількість і локалізація, поведінка винного і потерпілої, причини припинення обвинуваченим своїх злочинних дій свідчать про спрямованість умислу  ОСОБА_7 саме на заподіяння потерпілій смертельних тілесних ушкоджень. 
 
35. Відхиляючи твердження сторони захисту про застосування працівниками поліції до  ОСОБА_7 погроз і фізичного насильства з метою отримання зізнавальних показань, апеляційний суд послався на дані постанови слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у                                      м. Хмельницькому,    ОСОБА_15 від 05 грудня 2022 року про закриття кримінального провадження № 42022240000000054 від 12 серпня 2022 року на підставі п. 2 ч. 1               ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діях окремих працівників поліції Шепетівського ВП ГУНП у Хмельницькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК (т. 4, а. с. 167, 168).
 
36. Перевіряючи доводи сторони захисту про затримання ОСОБА_7 27 жовтня 2022 року і проведення з ним у період до 29 жовтня 2017 року ряду процесуальних дій з порушенням права на захист, суд апеляційної інстанції належним чином дослідив матеріали кримінального провадження, дані матеріалів службового розслідування,                   у тому числі показання  свідків - працівників поліції ОСОБА_16 ,                          ОСОБА_17 , інформацію, зафіксовану в рапорті оперуповноваженого СКП Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_18 від 29 жовтня                       2017 року, і дійшов слушного переконання про те,що засуджений перебував під контролем правоохоронних органів з 29 жовтня 2017 року, а тому строк його затримання необхідно рахувати саме з указаної дати.
 
37. Також апеляційний суд звернув увагу на те, що факт перебування ОСОБА_7                 у відділку поліції саме 29 жовтня 2017 року підтверджується і протоколом його допиту як свідка.
 
38. При цьому Верховний Суд наголошує на безпідставності доводів сторони захисту про нібито використання судовими інстанціями як викривальних доказів показань підзахисного, які він давав у статусі свідка, оскільки, як видно з протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 29 жовтня 2017 року, ті його показання зводилися до того, що з потерпілою він бачився востаннє 22 жовтня 2017 року, тобто в жодному разі не міг бути причетним до її вбивства (т. 4, а. с. 211).
 
39. До того ж апеляційний суд належним чином обґрунтував відмову в задоволенні клопотання адвоката про проведення комплексної судово-медичної експертизи. 
 
40. Як правильно вказав цей суд, з висновків проведених у справі з дотриманням вимог статей 101, 102 КПК експертиз, у тому числі від 22 січня 2017 року № 51,                   від 02 лютого 2018 року № 33, від 05 лютого 2018 року № 327, а також показань допитаного в суді першої інстанції експерта ОСОБА_14 було отримано детальні відповіді на всі запитання, які мали значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у тому числі ті, про які йшлося у клопотанні захисника, зокрема про локалізацію та механізм заподіяння ударів потерпілій ОСОБА_9 , причини настання її смерті, про те, чи не перешкоджали отримані потерпілою тілесні ушкодження вчиненню нею активних дій, а також про характеристику знаряддя злочину та наявність алкоголю в організмі потерпілої тощо.Тому апеляційний суд, не вбачаючи підстав для сумнівів у зазначених висновках експертів, визнавши їх належними і допустимими доказами, обґрунтовано відмовив стороні захисту                              в призначенні нової експертизи.
 
41. Доводи апелянтів про те, що досудове розслідування кримінального провадження не було об`єктивним і неупередженим, оскільки мала місце фальсифікація доказів, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними, адже в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження фальсифікації наявних у кримінальному провадженні документів і внаслідок ретельної апеляційної перевірки не здобуто таких даних. І, як слушно зауважив апеляційний суд, сама незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
 
42. Спростовуючи доводи сторони захисту про безпідставність обґрунтування судом першої інстанції висновків про винуватість ОСОБА_7 його власними показаннями, які він давав слідчому в ході слідчих експериментів, апеляційний суд зазначив таке. 
 
43. Відповідно до вимог ст. 240 КПК слідчий експеримент - це слідча (розшукова) дія, яка полягає в тому, що слідчий та/або прокурор у присутності понятих, а в разі потреби - за участю спеціаліста, підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника, з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, проводить відтворення дій, обстановки, обставин певної події та інші необхідні досліди чи випробування.
 
44. Метою слідчого експерименту є перевірка та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Ця слідча дія найчастіше спрямовано на перевірку вже зібраних у справі доказів у результаті проведення інших слідчих дій (допитів, обшуків, огляду місця події та ін.). Однак дослідним шляхом можуть також перевірятися і припущення слідчого про ті чи інші обставини події, що досліджується.
 
45. Суд звертає увагу на те, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною                    в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 14 вересня                        2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19), приписи ч. 4                 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту. Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту. 
46. Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням установленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому. Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4            ст. 95 КПК. 
 
47. Як видно з матеріалів провадження, протоколи слідчих експериментів із застосуванням відеозаписів і стенограми до них від 30 жовтня 2017 року та 07 лютого 2018 року, складені за результатами проведених за участю обвинуваченого експериментів, відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статям 104, 105 КПК, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими                     ст. 240 цього Кодексу, тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали їх допустимими доказами (т. 2, а. с. 117-140, 142-148). 
 
48. Апеляційний суд звернув увагу на те, що згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 30 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 у присутності захисника і понятих показав, де перебувала потерпіла, механізм і спосіб нанесення їй ударів. Тобто, твердження захисника щодо фактичного допиту обвинуваченого ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту не відповідають дійсності, оскільки, як слідує з відеозапису слідчої дії, обвинувачений ОСОБА_7 особисто відтворював події, які відбувалися під час вчинення інкримінованого йому злочину. При цьому слідчий експеримент не передбачає виключно встановлення механічної послідовності дій, а спрямований, у тому числі на спілкування між учасниками слідчої дії для встановлення певних обставин, які не повинні розцінюватися як допит. Крім того, проведення цієї слідчої дії здійснювалось безпосередньо за участі ОСОБА_7 та його захисника, які не висловлювали незгоди з методами проведення слідчої дії, не повідомляли про здійснення будь-якого тиску на обвинуваченого з боку працівників поліції і не подавали зауважень чи доповнень. До того ж у ході слідчого експерименту від 07 лютого                     2018 року ОСОБА_7 указав шлях свого пересування в день вчинення кримінального правопорушення, показав місце, де викинув шматок тканини, якою витирав палицю.
 
49. З урахуванням наведеного, аргументи захисника і засудженого про те, що суд апеляційної інстанції не надав відповідей на всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними. 
 
50. Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами статей 404, 419 КПК ретельно перевірив доводи апеляційних скарг сторони захисту, дав на них достатньо мотивовані відповіді. Зазначив, на яких підставах апеляційні скарги залишив без задоволення, а вирок місцевого суду, який відповідає положенням статей 370, 374 КПК, - без зміни. Ухвала апеляційного суду узгоджується з приписами статей 370, 419 указаного Кодексу. 
 
51. Що стосується клопотання засудженого про передачу кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду, то воно не підлягає задоволенню за відсутністю для того підстав, передбачених ст. 434-1 КПК.
 
52. Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що за результатами розгляду касаційної скарги не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б потягнути скасування оскаржених судових рішень. Касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а судові рішення стосовно ОСОБА_7 необхідно залишити без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня          2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 листопада 2023 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - адвоката  ОСОБА_6 - без задоволення.
 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                             ОСОБА_3