ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2379/24                Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 33/818/912/24        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       26 липня 2024 року                                                                м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Салтисюка Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Салтисюка Ю.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, у виді штрафу у розмірі 850 грн.
       Постановою встановлено, що  ОСОБА_1 20 лютого 2024 року о 14:45 год. за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, перехрестя траси М-18 та автомобільної дороги О-212145 керував транспортним засобом ВАЗ- 2121, д.р.н. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та здійснив обгін на перехресті, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.р.н. НОМЕР_2 , який здійснював поворот ліворуч; внаслідок ДТП вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
       В своїй апеляційній скарзі захисник Салтисюк Ю.В. просив судову постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що як наслідок вказує на її невідповідність вимогам чинного законодавства. Вважав, що у вчиненні ДТП винуватим є лише водій автомобіля «Тойота». Зазначав, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою відомості. що викладені на зворотній стороні Схеми місця ДТП, що стосуються пошкоджень автомобілів. Посилався, що суд першої інстанції розглянув справу без участі захисника, не повідомивши останнього про дату, час та місце розгляду цієї справи, чим порушив право на захист ОСОБА_1 .
       Поряд з цим, захисник Салтисюк Ю.В. просив поновити пропущений процесуальний строк для оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2024 року, оскільки в суді першої інстанції участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи не повідомявся належним чином. Вказував, що в присутності ОСОБА_1 оскаржувана постанова не проголошувалася, а її копія останньому не вручалась. З повним текстом оскаржуваної постанови захисник ознайомився лише після її надсилання до «Електронного суду», а саме 19.04.2024 року. Апеляційну скаргу подав через 10 днів після отримання постанови у електронному кабінеті «Електронного суду».
Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями, що є наявними у справі не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк для подачі апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою народного депутата України ОСОБА_3 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_4 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений, про що свідчать відомості телефонного повідомлення, а також відомості довідки про отримання СМС повідомлення на телефонний номер, який він зазначив в своїх письмових поясненнях (арк. 4).
Поряд з цим слід зазначити, що до канцелярії суду не надходило будь-яких заяв чи клопотань від потерпілого ОСОБА_4 , в тому числі, про відкладення судового розгляду.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Салтисюк Ю.В. не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілого ОСОБА_4 .
Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 269 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду без участі ОСОБА_4 . 

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Салтисюка Ю.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 2.3(б), 14.6(а).
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; схемі місця ДТП; поясненнях потерпілого.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував автомобілем, не був уважним, на стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та здійснив обгін на перехресті, що йому було заборонено, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, який виконував поворот ліворуч, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Також з протоколу вбачається, що у ОСОБА_1 тимчасово вилучено посвідчення водія.
        З відомостей цього протоколу вочевидь вбачається, що його копія була отримана ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній ознайомлений з його змістом.
Відповідно до вимог ст. 267 КУпАП, вилучення документів, у тому числі посвідчення водія може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящий посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва для ініціювання проведення службової перевірки, не зверталися з позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
       Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 , а також відповідних висновків інших компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та схеми місця ДТП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі та схемі відповідають дійсності, тому можуть слугувати доказами у справі.
       Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснював, що він дійсно здійснював обгін автомобіля «Тойота», який рухався попереду нього саме на перехресті доріг, виїхавши на зустрічну смугу руху.
       Тобто ОСОБА_1 визнав, що в порушення вимог п. 14.6(а), здійснив обгін іншого автомобіля на перехресті.
       Проте, відповідно до вимог п. 14.6(а) ПДР, обгін заборонено на перехресті.
       Тобто ОСОБА_1 здійснив маневр обгону на перехресті, що заборонено ПДР.
       Поряд з цим, належить врахувати, що автомобіль «Тойота» рухався попереду ОСОБА_1 , у попутному напрямку у лівій крайній смузі руху.
       Відповідно до відомостей схеми місця ДТП вбачається, що на місці, де ОСОБА_1 почав здійснювати маневр обгону на дорожньому полотні міститься розмітка, а саме суцільна смуга, пересікати яку заборонено.
Отже, ОСОБА_1 почав здійснювати маневр обгону з виїздом на зустрічну смугу руху на ділянці дороги, де такий маневр заборонено.
Крім того, відповідно до вимог 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Тобто ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Тойота» у крайній лівій смузі розраховував на те, що інші учасники дорожнього руху не порушують вимог ПДР, а тому з крайньої лівої смуги руху на перехресті виконував маневр повороту ліворуч.
Натомість ОСОБА_1 , всупереч вимогам п.п. 2.3(б), 14.6(а) ПДР не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхавши на зустрічну смугу руху здійснив обгін на перехресті в момент, коли водій ОСОБА_4 почав здійснювати маневр повороту ліворуч.
Належить врахувати, що на вказаній ділянці перехрестя водію ОСОБА_4 було дозволено здійснити такий маневр, а відповідно до відомостей схеми ДТП, останній зайняв крайню ліву полосу, що свідчить про виконання саме маневру повороту ліворуч.
Твердження ОСОБА_1 про те, що водій ОСОБА_4 не увімкнув покажчик лівого повороту, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту, оскільки будь-якими фактичними відомостями такі твердження не підтверджуються, а стосовно водія ОСОБА_4 протокол або постанова про порушення правил ПДР працівниками поліції не складалось.
Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказував, що він бачив автомобіль «Тойота», який рухався перед ним. Отже останній повинен був ретельно стежити за дорожньою обстановкою, в тому числі, за рухом автомобіля, який рухався перед ним, а не здійснювати заборонений обгін на перехресті.
Належить врахувати, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості здійснити випередження автомобіля «Тойота» з правої сторони, оскільки, відповідно до відомостей схеми місця ДТП, ця частина смуги була вільна, тобто інші автомобіля там не рухались, а також її ширина дозволяла це зробити.
       Оцінюючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 допустив виїзд на зустрічну смугу руху для здійснення обгону автомобіля «Тойота» безпосередньо на перехресті доріг внаслідок чого відбулась ДТП з автомобілем який рухався попереду нього та намагався здійснити маневр повороту ліворуч.
Крім того, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав оцінки пошкодженням, які отримали автомобілі внаслідок ДТП є необґрунтованими, оскільки саме внаслідок порушення п. 2.3Б та п. 14.6А ОСОБА_1 була вчинена ДТП, а механічні ушкодження автомобілів не свідчать про невинуватість останнього у вчинення цієї дорожньо-транспортної пригоди.
       Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3(б), 4.6(а) Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання захисника Салтисюка Ю.В. задовольнити, поновивши йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2024 року.
Апеляційну скаргу захисника Салтисюка Ю.В. - залишити без задоволення.
       Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Суддя                                                 С.К. Шабельніков