ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 р. 	Справа № 480/12429/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини   НОМЕР_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 (ухвалене суддею Прилипчук О.А.)  по справі № 480/12429/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Військової частини НОМЕР_1 ,              Військової частини НОМЕР_2                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся  до   суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 премії в розмірі 100% та додаткової винагороди, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, за березень та квітень 2023 року в сумі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць;  зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 премію в розмірі 100% та додаткову винагороду, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (зі змінами), за березень та квітень 2023 року в сумі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2024   позов  задоволено.
Не погодившись із рішенням            суду першої            інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, в якийх, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2024   та прийняти  нове рішення, яким у  задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивачем подано до суду відзив на апеляційні скарги, в якому він зазначив, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про   задоволення позовних вимог. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги  просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 накази з основної діяльності щодо нарахування щомісячної премії у розмірі 100% за березень, квітень 2023 року та додаткової винагороди за березень, квітень 2023 року, на підставі яких за наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2023   № 375-ОД необхідно здійснити виплату ОСОБА_1 належного грошового забезпечення, щомісячної премії у розмірі 100% за березень, квітень 2023 року та додаткової винагороди за березень, квітень 2023 року, проте вимоги ухвали відповідачем не виконано.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними   в справі матеріалами.
          Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Судовим розглядом встановлено, що позивач з 11.08.2022 по 24.06.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підпорядкована Військовій частині НОМЕР_2 , а   з 26.06.2023 по даний час   проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 .   
Згідно із наказів командира Військової частини НОМЕР_1 позивача   позбавлено частини грошового забезпечення (премії) та додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168, за березень та квітень 2023 року, оскільки в період проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 його   переміщено (переведено) до нового місця служби (іншої військової частини), без ознайомлення та доведення письмового наказу про переведення, у   зв`язку з чим його   помилково зараховано до категорії військовослужбовців, що самовільно залишили розташування військової частини. 
Відповідно до  наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 375-ОД від 04.05.2023, під час службового розслідування наведеного випадку, встановлено що позивач не залишав розташування військової частини, а був визначений таким, що нібито самовільно залишив частини, у зв`язку з тим, що відповідальною службовою особою частини не доведено до його відома наказ про переведення, а тому він залишався на попередньому місці служби. 
Пунктом 5 вищезазначеного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 375-ОД від 04.05.2023 визначено здійснити виплату позивачу премії у розмірі 100% та додаткової винагороди за березень та квітень 2023 року, відповідно до наказів з основної діяльності.
Грошове забезпечення під час прохолодження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 виплачувалося військовою частиною НОМЕР_2 , що підтверджується роздруківкою про рух коштів позивача.
У жовтні 2023 року позивач дізнався, що за березень та квітень 2023 року йому  не нараховано та не виплачено премію у розмірі 100% та додаткову винагороду 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, за березень та квітень 2023 року та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 375- ОД від 04.05.2023.
Позивач не погодився з вищезазначеними діями та бездіяльністю відповідачів та звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що    станом на день звернення до суду та на день розгляду справи по суті відповідачами не надано належних та допустимих доказів нарахування та виплати ОСОБА_1 премії в розмірі 100% та додаткової винагороди, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (зі змінами), за березень та квітень 2023 року в сумі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. 
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
          Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за № 2232-XII (в подальшому - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (в подальшому - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017   № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказом міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 прийнято Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (в подальшому - Порядок № 260).
Пунктом 2 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:  посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;  премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:  винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;  допомоги.
Пунктами 1-2 розділу XVI Порядку № 260 визначено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022   № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022   № 2102-IX,   введено воєнний стан. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023) з 18.08.2023  строком на 90 діб.
Підпунктом 2 пункту 4 Указу № 64/2022 Кабінету Міністрів України доручено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022   № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", статті 9-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 28.06.2023 р. № 3161-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" Кабінет Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якого установлено що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022   № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема, 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави; з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України; з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту; у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій; у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій; з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту);
від 15 000 до 30 000 гривень - військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) (у розрахунку на місяць пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу).
Пунктом 17 розділу І Порядку № 260 визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Міністром оборони України в Окремому дорученні від 23.06.2022 року №912/з/29, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.
Пунктом 2 Окремого доручення №912/з/29 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлюється виплата щомісячної додаткової винагороди (пропорційно з розрахунку на місяць) в розмірах:
100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях та заходах);
30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
Судом встановлено, що 04.05.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 прийнято наказ № 375-ОД "Про результати службового розслідування".
Згідно із  п. 3 вищезазначеного наказу, командира механізованої роти зобов`язано подати до стройової частини рапорти для здійснення виплат додаткової винагороди солдату ОСОБА_1 за березень, квітень 2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022  №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
Відповідно до п. 5 вищезазначеного наказу, помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 зобов`язано здійснити виплату, солдату ОСОБА_1 , стрільцю-помічнику гранатометника 3 механізованого відділення взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , належного грошового забезпечення, щомісячної премії у розмірі 100% за березень, квітень 2023 року та додаткової винагороди за березень, квітень 2032 року відповідно до наказів з основної діяльності (а.с.11).
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи  апеляційної скарги Військової частини   НОМЕР_1 , що  причиною невиплати в березні та квітні 2023 року    ОСОБА_1 додаткової винагороди є відсутність рапорту безпосереднього командира та відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 , в зв`язку з тим, що позивача   12.04.2024  не залучено до безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у зв`язку із чим    у військової частини відсутні законні підстави для внесення позивача до наказу про виплату йому додаткової винагороди, оскільки наказом командиром Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 прийнято наказ № 375-ОД від 04.05.2023. Тобто,   Військовою частиною НОМЕР_1 визнано факт необхідності нарахування та виплати позивачу належного грошового забезпечення.
Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 накази з основної діяльності щодо нарахування щомісячної премії у розмірі 100% за березень, квітень 2023 року та додаткової винагороди за березень, квітень 2023 року, на підставі яких за наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2023   № 375-ОД необхідно здійснити виплату ОСОБА_1 належного грошового забезпечення, щомісячної премії у розмірі 100% за березень, квітень 2023 року та додаткової винагороди за березень, квітень 2023 року, проте вимоги ухвали відповідачем не виконано.
Відповідно до довідки № 7067 від 18.12.2023, наданої військовою частиною НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) встановлено, що ОСОБА_1 у березні 2023 (за 31 день) нараховано грошове забезпечення у розмірі 20586,30 грн. та додаткова винагорода у розмірі 19354,84 грн.; у квітні 2023 (за 30 днів) нараховано грошове забезпечення у розмірі 20586,30 грн. та додаткова винагорода у розмірі 00,00 грн. (а.с. 46 звор.бік).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України,    в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції   відповідачами не надано належних та допустимих доказів нарахування та виплати ОСОБА_1 премії в розмірі 100% та додаткової винагороди, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (зі змінами), за березень та квітень 2023 року в сумі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а також не надано інших належних доказів, які б підтверджували відсутність у позивача права на зазначені виплати у спірний період.
Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_2 , що до моменту отримання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату грошового забезпечення та інших виплат позивачу, у військової частини НОМЕР_2 не виникає обов`язку з нарахування та виплати грошових коштів, то в межах даних спірних правовідносин жодних прав позивача військовою частиною НОМЕР_2 не порушено, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки   не направлення наказу Військової частини НОМЕР_1 на адресу Військової частини НОМЕР_2 не може позбавляти військовослужбовця винагороди у повному обсязі.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачами не доведено правомірності дій щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті премій та додаткової винагороди в спірний період у повному обсязі, у зв`язку із чим    позовні вимоги  ОСОБА_1    обґрунтовані  та підлягають задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням    вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до    ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а    рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2024   без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням    норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст.         243,         308,         311,         316,         322,         325,         326,         328,         329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -     

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини   НОМЕР_2 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 по справі № 480/12429/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін