Номер провадження: 22-ц/813/342/24 
Справа № 509/4768/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12.07.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
від позивача ОСОБА_1 - не з`явились,
від відповідача ОСОБА_2 – не з`явились,
переглянувши справу №509/4768/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року у складі судді Бочарова А.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 24 жовтня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 11 грудня 1987 року по 11 листопада 2011 року. Рішенням Молодіжненської сільської ради від 11 лютого 1993 року №2 було виділено на ім`я ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 , де у період шлюбу було закінчено будівництвом у 2009 році житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, проте не здано в експлуатацію. Посилаючись на недосягнення домовленості щодо поділу вказаного майна, позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на будівельних матеріалів у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.3-5). 
Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.31).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення ринкової вартості спірного майна, відсотку готовності житлового будинку та технічної можливості його поділу (т.1 а.с.57).
02 січня 2019 року судовим експертом Проскуровським В.П. надано Висновок №14/18 судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи (т.1 а.с.62-108).
22 травня 2019 року, 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 уточнювала позовні вимоги з урахуванням експертного дослідження (т.2 а.с.114-121, 141-143).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2019 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.135-137).
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що позивач просила визнати право власності на частку будівельних матеріалів у житловому будинку, тому поставлені на вирішення експерта питання є такими, що не стосуються предмета спору; експертизу проведено з порушеннями Інструкції, експертний висновок не є належним доказом; суд безпідставно прийняв заяву про зміну предмету позову. На час розірвання у 2011 році шлюбу будинок не був завершений будівництвом, закінчив будівництво будинку вже сам, взявши у 2014 році кредит, здав в експлуатацію та отримав свідоцтво про право власності 07 вересня 2017 року. Завершення будівництва будинку почалося через три роки після розірвання шлюбу, будинок набуто у власність через шість років, тому будинок не може бути спільною сумісною власністю (т.1 а.с.213-219).
14 липня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просила: 
визнати житловий будинок, загальною площею 168 кв.м, житловою площею 63 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
поділити майно, що є спільною сумісною власністю;
визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку, загальною площею 168 кв.м, житловою площею 63, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
припинити право власності ОСОБА_2 на частку житлового будинку, загальною площею 168 кв.м, житловою площею 63, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
виділити ОСОБА_1 в натурі у власність в житловому будинку, загальною площею 168 кв.м, житловою площею 63, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , наступні приміщення: хол «1-5» площею 8,5 кв.м, житлову кімнату «1-3» площею 18,6 кв.м, кухню «1-4» площею 11,6 кв.м, санвузол «1-5», площею 4,3 кв.м; в прибудові (літ. «а»): коридор «1-1», площею 3,5 кв.м, у підвалі (літ. «а1»): погріб «П», площею 9,6 кв.м, частину кладової «ІУ», площею 6,4 кв.м, кладову «У», площею 12,3 кв.м, вхід у підвал (літ. «а2»), у складі приміщення тамбуру «1», площею 2,9 кв.м, сарай літ. «Б», частину огорожі №1, загальною довжиною 9,99 м, водопровід №2, каналізацію №3, цистерну №4, частину вимощення -І площею 68,0 кв.м, каналізації №9, а всього загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м. Вхід зовні у дану частину житлового будинку здійснювати через ганок під козирком з боку правого бічного фасаду будинку у приміщення коридору «1-1» (головного фасаду); вхід у підвальну частину здійснювати з боку тильного фасаду житлового будинку через вхід у підвал літ. «а2»;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 10315,00 грн. вартості різниці часток у спірному будинку;
визнати за ОСОБА_1 право власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер 5123782000:02:003:0978, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
припинити право власності ОСОБА_2 на частку земельної ділянки, кадастровий номер 5123782000:02:003:0978, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
стягнути судові витрати в розмірі 9989,20 грн. (т.1 а.с.14-16).
Відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у письмових поясненнях вказав, що 22 травня 2019 року позивач не збільшила розмір позовних вимог, а фактично подала новий позов, на що суд уваги не звернув. За такими новими позовними вимогами позивач пропустила строк позовної давності, так як шлюб було розірвано у 2011 році, а будинок добудовувався у період після січня 2015 року, позивач за період спільного життя ніколи не брала участі у будівництві та не цікавилась ним. Експертний висновок складений з порушеннями Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюсту від 08 жовтня 1998 року №53/5. Питання, що були поставлені експерту, не стосувалися заявленого предмету позову про визнання права власності на будівельні матеріали. Добудова будинку почалася через три роки після розірвання шлюбу, будинок зданий в експлуатацію через шість років після розірвання шлюбу, тому в силу положень статті 331 ЦК України спірний будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя. На будинок, що введений в експлуатацію та зареєстрований за одним з членів колишнього подружжя після розірвання шлюбу, не діє презумпція спільної сумісної власності подружжя, тому той з подружжя, який бажає поділити таке майно, має довести, що будинок є об`єктом права спільної власності подружжя, побудованим за спільні кошти та під час шлюбу. Земельна ділянка була надана рішенням ради у 1993 році ОСОБА_2 безоплатно у власність для будівництва будинку, тому належить до особистої приватної власності чоловіка, який використав своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду (т.2 а.с.182-188). 
ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав клопотання про визнання недопустимим Висновку судової будівельно-технічної експертизи №14/18 від 21 грудня 2018 року (т.2 а.с.189-192).
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.2 а.с127).
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року позов задоволено повністю; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали суду від 31 травня 2019 року (т.2 а.с.203-211).
Висновок суду мотивовано тим, що будівництво будинку здійснено у період шлюбу, на час припинення проживання сім`єю готовність будинку складала 96%, будівництво будинку у шлюбі та проживання в такому сім`єю до листопада 2014 року підтверджено належними та допустимими доказами; прийняття будинку в експлуатацію після розірвання шлюбу та оформлення права власності на будинок на ім`я відповідача не свідчить про те, що будинок є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Оскільки спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться на земельній ділянці, належній відповідачу, то у разі поділу будинку між подружжям та виділу конкретної частини будинку позивачу право власності на земельну ділянку переходить до позивача у розмірі частки права власності у спільному будинку. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення суду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.216-225).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Позивач у 2019 року фактично подала новий позов, на що суд не відреагував. За новими позовними вимогами позивач пропустила строк позовної давності, так як шлюб було розірвано у 2011 році, будинок добудовувався у період після січня 2015 року, зданий в експлуатацію у 2017 році. Експертний висновок складений з порушеннями Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюсту від 08 жовтня 1998 року №53/5. Питання, що були поставлені експерту, не стосувалися заявленого предмету позову, експертний висновок є неналежним доказом. Добудова будинку почалася через три роки після розірвання шлюбу, будинок зданий в експлуатацію через шість років після розірвання шлюбу, тому в силу положень статті 331 ЦК України спірний будинок не є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Сім`єю до листопада 2014 року не проживали, так як позивач покинула чоловіка у 2011 році ще до розірвання шлюбу. Показання свідків не підлягають прийняттю, так як свідки або ніколи не були у спірному будинку, або є друзями позивача. На будинок, що введений в експлуатацію та зареєстрований за одним з членів колишнього подружжя після розірвання шлюбу, не діє презумпція спільної сумісної власності подружжя, тому той з подружжя, який бажає поділити таке майно, має довести, що будинок є об`єктом права спільної власності подружжя, побудованим за спільні кошти та під час шлюбу. Будинок не міг бути побудований у 1991 році, так як земельна ділянка під забудову надана лише у 1993 році. Земельна ділянка була надана рішенням ради у 1993 році ОСОБА_2 безоплатно у власність для будівництва будинку, тому належить до особистої приватної власності чоловіка, який використав своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечила щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Вказала, що у шлюбі перебували з 1987 року по 2011 рік, мають двох дітей, у 1993 році надано земельну ділянку під забудову, будівництво будинку розпочали у 1995 році та закінчили у 1997 року, вселились у будинок та проживали в ньому сім`єю, буди зареєстровані, у домовій книзі рік побудови будинку значиться 1997 рік, поштову адресу присвоєно у 1999 році та внесено дані у погосподарську книгу із зазначенням проживання в будинку сім`ї з чотирьох осіб; будинок газифікували у 2008 році; на час розірвання шлюбу готовність будинку фактично становила 100%, проте вчасно будинок в експлуатацію зданий не був. Під час розгляду справи в суді відповідач зареєстрував будинок на своє ім`я, при тому, що будинок не змінився з часу його побудови у 1997 році. Презумпція спільної сумісної власності на нерухоме майно колишнього подружжя не спростована (т.3 а.с.21-30). 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
ОСОБА_2 , 1967 року народження, та ОСОБА_1 , 1963 року народження, перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 1987 року; шлюб розірвано рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 листопада 2011 року у справі №2-2077/11; мають двох дітей. 
Рішенням №122 від 11 лютого 1993 року Молодіжненської сільської ради ОСОБА_2 надано земельну ділянку, площею 0,12 га, під забудову житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
11 лютого 1993 року ОСОБА_2 подано на ім`я Овідіопольської районної державної адміністрації заяву про надання дозволу на будівництво на вказаній земельній ділянці житлового будинку на склад сім`ї з чотирьох осіб та про затвердження проекту забудови; Розпорядженням №311 від 1999 року Овідіопольської районної адміністрації надано ОСОБА_2 дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, загальною площею 68,5 кв.м, житловою площею 53,0 кв.м.
Рішенням №108 від 29 жовтня 1994 року Молодіжненської сільської ради ОСОБА_2 надано земельну ділянку, площею 0,12 га, під забудову житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
29 січня 2009 року КП «Овідіопольське бюро технічної інвентаризації» складено Висновок про самовільне будівництво, за яким загальна площа забудови склала 159,1 кв.м, житлова площа 47,9 кв.м. Складено новий Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 28 січня 2009 року, який містить інформацію про побудову житлового будинку літ. «А» загальною площею 159,1 кв.м, житловою площею 47,9 кв.м. На підставі Розпорядження №331 від 18 травня 1999 року Овідіопольської районної державної адміністрації про надання дозволу на будівництво житлового будинку Інспекцією ДАБК виданий дозвіл на проведення будівельних робіт відповідно до проектної документації 1999 року.
По земельно-шнуровій книзі №696 Молодіжненської сільської ради за ОСОБА_2 значиться земельна ділянка по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,12 га згідно рішення Молодіжненської сільської ради від 11 лютого 1993 року №122 та від 29 жовтня 1994 року №108; значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 1997 року побудови (уповноважений власник ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 ). 
Газофікація житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснена у 2008 році.
У житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованими станом на 1999 рік значились ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх двоє дітей; дані про це містяться у погосподарській книзі, у документах медичних закладів та закладі освіти, у паспортах сторін тощо.
Допитані в суді свідки підтвердили проживання сім`ї ОСОБА_4 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року до листопада 2014 року.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10 вересня 2015 року внесено інформацію про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1235 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», кадастровий номер 5123782000:02:003:0978, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності, серія та номер 44502153, виданого Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області 25 вересня 2015 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 734004851237).
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09 вересня 2017 року внесено інформацію про право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, загальною площею 168,0 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий номер 5123782000:02:003:0978, на підставі: витягу з Державного реєстру речових прав, серія та номер: 44502347, виданий 25 вересня 2015 року, видавник: Реєстраційна служба Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області; рішення Молодіжненської сільської ради, серія та номер 118, виданий 27 липня 2017 року, видавник: в.о. сільського голови; технічний паспорт, серія та номер: 441, виданий 29 червня 2017 року, видавник: інженер з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1349622451237).
Згідно Висновку №14/18 від 21 грудня 2018 року судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи, складеного судовим експертом Проскуровським В.П. (Свідоцтво №1337 від 24 квітня 2009 року), встановлено наступне. Відсоток будівельної готовності об`єкта дослідження, нерухомого майна у вигляді житлового будинку з прибудовою та підвалом, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визначений на підставі даних про вартість заміщення, у стані на час проведення дослідження, складає 96%. Дійсна ринкова вартість станом на дату проведення експертизи з урахуванням земельної складової та без урахування ПДВ становить 1508103,00 грн. Житловий будинок за конструктивними та планувальними показниками в цілому відповідає вимогам діючих державних, будівельних, архітектурних, санітарних, протипожежних норм та правил, які встановлені законодавством України для житлового будинку, тобто житловий будинок придатний для постійного проживання в ньому. Виходячи з планування житлового будинку надано три варіанти поділу житлового будинку з надвірними спорудами з одноквартирного на двоквартирний у наближенні до часток по 1/2; визначено грошову компенсацію частки за відмінності від ідеальної частки у володінні по кожному варіанту; вказано роботи, які необхідно провести для організації та підключення виділених частин житлового будинку до інженерних комунікацій тощо.
Експерт ОСОБА_6 надав пояснення свого висновку в суді відповідно до положень частини 5 статті 102 ЦПК України.
Отже, шлюб між подружжям ОСОБА_4 розірвано судовим рішенням від 11 листопада 2011 року; сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 1987 року по 11 листопада 2011 року.
Спір щодо майна подружжя порушено в суді 24 жовтня 2014 року, тобто в межах визначеного частиною 2 статті 72 СК, частини 1 статті 257 ЦК України строку позовної давності у три роки.
Земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 під забудову житлового будинку для сім`ї надано органом місцевого самоврядування у лютому 1993 року на ім`я чоловіка ОСОБА_2 , рішенням органу місцевого самоврядування від 29 жовтня 1994 року надана під забудову земельна ділянка передана ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність в порядку приватизації. Земельна ділянка має кадастровий номер 5123782000:02:003:0978, цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)»; правовстановлюючим документом на земельну ділянку є Свідоцтво про право власності, серія та номер 44502153, видане Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області 25 вересня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі документів 1993-1994 року про надання земельної ділянки під забудову житлового будинку та передачі такої у власність. 
На земельній ділянці, кадастровий номер 5123782000:02:003:0978, збудовано у період 1993 по 1997 рік житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який здано в експлуатацію у 2017 році з отриманням, відповідно, свідоцтва про право власності на ім`я чоловіка ОСОБА_2 та здійсненням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1349622451237). 
Сім`я ОСОБА_4 в будинок вселилася у 1997 році, по погосподарській книзі будинок облікований з 1999 року, місце проживання сім`ї ОСОБА_4 в будинку зареєстровано з 1999 року, дружина та діти проживали в будинку до осені 2014 року.
Експертним дослідженням встановлено, що відсоток будівельної готовності об`єкта дослідження, нерухомого майна у вигляді житлового будинку з прибудовою та підвалом, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 96%; дослідження об`єкту експертом здійснено у березні 2015 року, потому у листопаді 2018 року; об`єкт суттєвих змін не мав.
Експертне дослідження проведено на підставі ухвали суду, посилання на недійсність висновку експерту як доказу не приймаються.
Обов`язковість доказування і подання доказів врегульована статтею 81 ЦПК України, за положеннями частини 1 даної статті кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Позивач довела належність спірного нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до об`єктів права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як колишнього подружжя. 
Об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , створено (збудовано) у період дії Цивільного кодексу України в редакції 1963 року та Кодексу про шлюб та сім`ю України. 
За положеннями статей 22, 24 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, визнавалось його спільною сумісною власністю; у разі поділу майна частки визначались рівними. 
Право особистої власності на майно у період до 01 січня 2004 року підлягало доведенню одним із подружжя на підставі Закону України «Про власність», який втратив силу з введенням в дію 01 січня 2004 року Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.
Поділ об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюється у період дії Цивільного кодексу України в редакції 2003 року та Сімейного кодексу України. 
За положеннями статті 60 СК України право спільної сумісної власності подружжя на спірний об`єкт нерухомого майна презюмується. Право поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено статтею 69 СК України, рівність розміру часток майна дружини та чоловіка при поділі майна визначена частиною 1 статті 70 СК України (домовленості між подружжям чи шлюбного договору не має). 
Відповідач не надав доказів на спростування належності спірного нерухомого майна на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як колишнього подружжя. Відповідач не підтвердив власні доводи про те, що після розірвання шлюбу та фактичного припинення проживання сім`єю будинок, господарські будівлі та споруди, ним суттєво змінені у площі, якості, оздобленні, вартості тощо (поточний ремонт не дане не впливає). Встановленим є те, що сім`я Слєпченків стала проживати в будинку з 1997 року, що у погосподарській книзі будинок став обліковуватися з 1999 року. Отже, будинок у період шлюбу був збудований та придатний для проживання, поточні покращення (внутрішнє оздоблення, ремонт тощо) дійсно вимагають витрат, які за доведеності можуть бути стягнуті з іншого співвласника, який у цьому участі не брав, проте це не впливає на об`єкт в цілому та право спільної сумісної власності подружжя (колишнього подружжя) на такий. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Рішення суду відповідає законодавству та судовій практиці у спорах про спільну сумісну власність подружжя на об`єкт нерухомого майна, що був фактично збудований на наданій під забудову земельній ділянці з послідуючою приватизацією такої на ім`я одного з подружжя, проте зданий в експлуатацію з оформленням правовстановлюючого документу вже після розірвання шлюбу.
Заперечуючи проти наданих позивачем доказів, відповідач не надав доказів на спростування обставин, на які посилалась позивач, та, відповідно, не надав доказів на підтвердження обставин побудови ним житлового будинку самостійно за власні кошти поза межами шлюбу з позивачем.
Правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові відсутні. 
Справа в провадженні суду першої інстанції з жовтня 2014 року, суду апеляційної інстанції з травня 2021 року, призначалась до розгляду на 14 квітня 2022 року, 16 березня 2023 року, 21 вересня 2023 року, 07 грудня 2023 року, 09 травня 2024 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…»; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено. 
Справа в судах першої та апеляційної інстанції десять років, доказова база у справі не змінилася. 
Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 09 травня 2024 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 12 липня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова