ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/1237/21  Номер провадження 22-ц/814/1914/24	Головуючий у 1-й інстанції Романенко О.О.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача                Дряниці Ю.В.,
суддів:                      Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

       У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. Вказував, що у період з 15 березня 2021 року по 04 квітня 2021 року ОСОБА_2 було безпідставно, за відсутності будь-яких правових підстав набуто належні ОСОБА_1 грошові кошти, а саме: 15 березня 2021 року – безпідставно набуто 23 736 грн; 23 березня 2021 року – безпідставно набуто 14 140 грн; 04 квітня 2021 року – безпідставно набуто 7 035 грн. Зазначав, що кошти були перераховані на банківський рахунок відповідача випадково та відповідачем у добровільному порядку не повернуто. Стверджував, що з відповідачем особисто не знайомий, ніяких цивільно-правових або інших договорів між ним та відповідачем не укладалось.
З урахуванням наведеного просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 44 911 грн безпідставно набутих коштів та 428,19 грн відсотків за користування грошовими коштами за період з 06 серпня 2021 року по 29 листопада 2021 року.

       Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що матеріалами справи не підтверджено, що спірні кошти були перераховані відповідачем не випадково. 

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом встановлено, що 15 березня 2021 року ОСОБА_1 здійснено банківський переказ ОСОБА_2 , код отримувача:3277213892, на картку/рахунок одержувача НОМЕР_1 на суму 23618, 09 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №P24AP24A863965397A76751 від 15 березня 2021 року.
23 березня 2021 року ОСОБА_1 здійснено банківський переказ ОСОБА_2 , код отримувача: НОМЕР_2 , на картку/рахунок одержувача НОМЕР_1 на суму 14 070,35 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №P24AP24A866928394А69218 від 23 березня 2021 року.
04 квітня 2021 року ОСОБА_1 здійснено банківський переказ ОСОБА_2 , код отримувача: НОМЕР_2 , на картку/рахунок одержувача НОМЕР_1 на суму 7 035,18 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №P24AP24A869671098А23249 від 04 квітня 2021 року.
Судом також встановлено, що 29 липня 2021 року ОСОБА_1 направлено ОСОБА_2 вимогу про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) на загальну суму 44 911, 00 грн.
З роздруківок фотознімків судом встановлено, що автомобіль Renault Lodgy днз AP2424EA зазнав механічних ушкоджень та був в подальшому відремонтований.
З копії товарного чека № 863 від 02 квітня 2021 року вбачається, що було здійснено продаж автозапчастин на загальну суму 7 940, 00 грн.
Згідно до копії накладної №UAUP_210016815 від 22 березня 2021 року, вбачається що автозапчастин продано на загальну суму 4 895, 71 грн.
З копії накладної №UAUP_210017389 від 24 березня 2021 року, вбачається що автозапчастин продано на загальну суму 1 686, 31 грн 
Згідно копії товарного чеку №46 від 15 березня 2021 року запчастин придбано на загальну суму 23 915 грн.
З копії накладної від 20 березня 2021 року на автомобіль Renо Lodgy придбано запчастин на загальну суму 5415 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між учасниками справи склалися фактичні договірні відносини з ремонту автомобіля, хоча й не оформлені письмовим договором, а доводи позивача про те, що грошові кошти були ним помилково тричі перераховані на банківський рахунок відповідача не знайшли своє підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до статті 1212  ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону,   або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, які полягають у тому, що позивач усвідомлено періодично здійснював перерахунок коштів саме на ім`я відповідача, який надавав йому послуги з придбання автозапчастин, а тому підстави для застосування статті 1212 ЦК України до даних правовідносин - відсутні.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності між сторонами письмового цивільно-правового договору про надання послуг з ремонту автомобіля, що зумовлює відсутність між ними будь-яких зобов`язань, які передбачають оплату - колегія суддів, зауважує, що цивільні права та обов`язки можуть виникати між сторонами, як на підставі письмового правочину, так і на підставі домовленості сторін, яка не викладена у письмовій формі, однак, породжує між ними певні правовідносини. 
Матеріалами справи достеменно підтверджується, що між сторонами існували правовідносини з-приводу надання відповідачем послуг, в рахунок оплати яких позивачем були тричі перераховані кошти на особистий рахунок відповідача. При цьому переказ позивачем грошових коштів на рахунок відповідача послідовно співвідноситься із проведення відповідачем відповідних закупівель автозапчастин, як календарно, так і в грошовому еквіваленті. 
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстави для висновку, що позивач передаючи кошти відповідачу діяв під впливом помилки та без відповідної правової підстави. 

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 січня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                      Ю. В. Дряниця

Судді:                                                                                            Л. І. Пилипчук

                                                                                                          О. В. Чумак