ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 вересня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/1365/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року
у справі № 280/1365/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 
третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,  третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.01.2024 №083950020300 з відмови позивачці у призначенні пенсії за віком за списком №1 та зарахуванні стажу;
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачці до її стажу роботи період догляду за дитиною до досягнення трьох річного віку з 26.04.2022 по 31.12.2004 і призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до прийняття Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з 24.01.2024.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року у справі № 280/1365/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії – задоволено.
Судом зазначено, що з метою зарахування до стажу періоду догляду за дитиною до досягнення трьох річного віку позивачкою під час звернення до органу ПФУ   надано усі необхідні документи, які підтверджують догляд позивачкою за дитиною до досягнення трьох річного віку. Посилання відповідача про відсутність у свідоцтві про народження посилання на видачу паспорту є безпідставними та такими, що не гуртуються на приписах чинного законодавства України. Також, суд дослідив, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. Тому відмова управління ПФУ в призначенні позивачці пенсії, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 річного віку, є протиправною. Вважаючи, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення №083950020300, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року у справі № 280/1365/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник вказує, що приписами Закону №2148 повністю передано в сферу дії Закону №1058 регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років та одночасно припинено в цій частині застосування Закону №1788. Вважає, що на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії, пенсія за віком на пільгових умовах за списком №1 призначається відповідно до положень Закону №1058. Зазначає, що зарахувати до страхового стажу позивачки період догляду за дитиною до досягненню трирічного віку є неможливим, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта. Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо зобов`язання пенсійного органу призначити позивачці пенсію на пільгових умовах, оскільки це є дискреційними повноваженням пенсійного органу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 24.01.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 30.01.2024 №083950020300, яке прийнято за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у призначенні пенсії. В спірному рішенні, в якості підстави для відмови у призначенні пенсії, зазначено , що на дату звернення заявниця не досягла відповідного пенсійного віку 50 років.
Також, у зазначеному рішенні вказано , що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом «ж» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.передбачено, що до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Зі змісту спірного рішення скаржника №083950020300 вбачається, що за поданими документами до страхового стажу позивачки не зараховано період догляду за дитиною, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що пенсійним органом не обґрунтована приписами законодавства вимога щодо необхідності внесення у свідоцтво про народження відмітки про видачу паспорта.
В свою чергу, як правильно встановив суд першої інстанції, позивачкою  під час звернення до пенсійного органу   надано усі необхідні документи, які підтверджують  її  догляд   за дитиною до досягнення трьох річного віку.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно до страхового стажу позивачки не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Аргументи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
Стосовно досягнення позивачкою пенсійного віку на дату звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії.
Згідно з пунктом “а” статті 13 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.
Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом “а” статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII  (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт “а” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивачки, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу.
Вирішуючи спір, апеляційний суд звертає увагу, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки закону, а саме положенням пункту “а” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі “Щокін проти України”). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, апеляційний суд зазначає про наявність у позивачки права на призначення пільгової пенсії за Списком №1 після досягнення віку, який визначено положеннями пункту “а” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Натомість, доводи скаржника, що норми стосовно можливості визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та пенсійного віку особи за нормами ст. 13 Закону №1788 не підлягають застосуванню після набрання чинності Законом №2148, є необґрунтованими та  безпідставними.
Як правильно дослідив суд першої інстанції, позивачка досягла 45 років станом на час звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, а отже відмова пенсійного органу в призначенні пенсії позивачці через те, що на дату звернення позивачка не досягла відповідного пенсійного віку 50 років, є протиправною.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення пенсійного органу №083950020300 є протиправним та підлягає скасуванню. Зворотні доводи скаржника про правомірність спірного рішення №083950020300 свого підтвердження не знайшли.
Також, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника стосовно того, що зобов`язання пенсійного органу призначити позивачці пенсію на пільгових умовах можливо визначити втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття спірного рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області   - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року у справі № 280/1365/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко