Справа № 127/14809/24
Провадження № 22-ц/801/1925/2024
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року	Справа № 127/14809/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Копаничук С. Г., Матківської М. В.,
з участю секретаря судового засідання Кахно О. А.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шевчука Вадима Олександровича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення і розміру аліментів на неповнолітніх дітей.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2017 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на дітей у розмірі 1 602,00 грн на двох дітей до 01 грудня 2017 року, з 01 грудня 2017 року до 31 серпня 2021 року (до набуття ОСОБА_4 6-річного віку) — 1 676,00 грн, та з 31 серпня 2021 — 1 860,00 грн, і до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
20 серпня 2022 позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 і змінила прізвище на ОСОБА_6 . 
Відповідно до інформації, наявної в матеріалах виконавчого провадження №55140526 від 13 листопада 2017 року, ОСОБА_2 отримує заробітну плату у військовій частині, тому має постійне джерело доходу. 
З часу ухвалення рішення суду, яким з ОСОБА_2 стягуються аліменти, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку зріс, значно змінився рівень життя, збільшились потреби дітей, при цьому матеріальне становище відповідача суттєво поліпшилось (значно збільшились доходи, з`явилось їх стабільне джерело), внаслідок чого визначений рішенням суду розмір аліментів на утримання дітей є недостатнім та не відповідає фактичним обставинам, які враховуються при визначенні розміру аліментів. Діти потребують значно більших фінансових затрат, у зв`язку із збільшенням потреби у навчанні, розвитку тощо. 
Матеріальне становище позивача суттєво не змінилось, а разом з тим, підвищились ціни на продукти харчування, одяг, навчання. 
Відповідач збільшення розміру аліментів не ініціює, позивач самостійно не в змозі забезпечити дітям належний рівень життя. 
З 2017 року по теперішній час національна валюта істотно девальвувала, індекс споживчих цін значно виріс (що підтверджується відкритими відомостями з офіційних джерел Держстату України), у зв`язку із чим ціни на продукти, одяг, ліки, проїзд у транспорті, комунальні послуги зросли у декілька разів. 
Стягнення аліментів у встановленому фіксованому розмірі є вже неактуальним та несправедливим. Натомість стягнення аліментів у частці від доходу буде справедливим та сприятиме не тільки дотриманню вимог законодавства, але й покращенню умов утримання дітей. 
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми, визначеної рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2017 року, на 1/3 частку заробітку (доходу) ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю: 
- вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01.05.2024 до досягнення повноліття старшою дитиною, а далі стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття. 
- виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 09.11.2017 у виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2017 (справа №127/15799/17), відкликано виконаним станом на 01.05.2024.
- вирішено питання судових витрат.
При цьому суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище дітей і платника аліментів, зростання індексу інфляції, ціни на товари, що впливає на матеріальне становище дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Шевчук В. О. в інтересах  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01.05.2024 до досягнення повноліття старшою дитиною, а далі стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 06 серпня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Рибчинський В. П.
Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, матеріали справи витребувано із суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2024 року справу призначено до розгляду на 26 вересня 2024 року о 10 год. 00 хв. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Матківська М. В.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що ОСОБА_2 може забезпечити та сплачувати аліменти на утримання синів у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. 
Відповідач на даний час проходить службу в Збройних силах України та бере безпосередню участь в районі бойових дій. Щомісячно значна сума коштів відповідача витрачається на придбання військового захисного спорядження, екіпірування та придбання запчастин до автотранспорту.
Стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 поставить відповідача у критичну ситуацію.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.
Представник позивача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Фактичні обставини, встановлені судом
Сторони є батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8, 9).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2017 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на дітей у розмірі 1 602,00 грн на двох дітей до 01 грудня 2017 року, з 01 грудня 2017 року до 31 серпня 2021 року (до набуття ОСОБА_4 6-річного віку) — 1 676,00 грн, та з 31 серпня 2021 — 1 860,00 грн, і до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 12-13).
На підставі вказаного рішення Вінницьким міським судом Вінницької області 09 листопада 2017 року видано виконавчий лист (а. с. 14), та відкрито виконавче провадження №55140526 (а. с. 16).
20 серпня 2022 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , змінила прізвище на ОСОБА_6 (а. с. 10).
Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №20688 від 14.05.2024, довідки №459 від 09.04.2024 ОСОБА_1 разом із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані по АДРЕСА_1 . (а. с. 11, 23).
ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 18 березня 2024 року (а. с. 44).
На а. с. 17 — копія відповіді на запит Другого ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ) від 09.04.2024 щодо джерел та сум отриманих доходів ОСОБА_2 .
На а. с. 15 — інформація Держстату України щодо індексу споживчих цін від 10.04.2024 за період з 2002 р. по березень 2024 р. включно.

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до статті 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Обов`язок утримувати дитину – це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування.
Із урахуванням цього, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру шляхом зміни способу їх стягнення.
Змінюючи розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми (у розмірі 1 602,00 грн на двох дітей до 01 грудня 2017 року, з 01 грудня 2017 року до 31 серпня 2021 року (до набуття ОСОБА_4 6-річного віку) — 1 676,00 грн, та з 31 серпня 2021 — 1 860,00 грн, і до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) на 1/3 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття, суд першої інстанції правильно встановив і врахував, що з моменту присудження аліментів діти сторін підросли і витрати на їх утримання зросли, а матеріальне становище платника аліментів, який має регулярний дохід, дозволяє сплачувати аліменти у згаданому розмірі.
Спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню синів.
Апеляційний суд наголошує, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір відповідно до чинного законодавством.
Визначений ним розмір аліментів є необхідним для життєдіяльності неповнолітніх синів сторін та збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, у сім`ї.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей – половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За аналогією, позивач має право заявляти вимоги про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину у порядку позовного провадження.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, необґрунтованими є твердження у апеляційній скарзі про те, що у зв`язку із перебуванням відповідача на службі у Збройних Силах України значна сума коштів відповідача витрачається на придбання військового захисного спорядження, екіпірування та придбання запчастин до автотранспорту, адже жодних доказів на підтвердження таких витрат ОСОБА_2 не надав.
Окрім того відповідачем не доведено, що стягнення з аліментів у розмірі 1/3 поставить його у критичну ситуацію.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати у зв`язку із переглядом рішення місцевого суду у суді апеляційної інстанції слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шевчука Вадима Олександровича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2024 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                     В. В. Оніщук

Судді                                                                                        С. Г. Копаничук

                                                                                                       М. В. Матківська