Справа № 159/2867/24 	Головуючий у 1 інстанції: Шишилін О. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/848/24  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 вересня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2024 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Григоренка А. О. звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30 вересня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 30995, яким звернув стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства (далі – ПАТ) «Банк Форвард», правонаступником якого є Акціонерне товариство (далі – АТ) «Банк Форвард», заборгованість за кредитним договором № 200277868 від 08 липня 2020 року у розмірі 59 651 грн 58 коп., з яких: 40 563 грн 07 коп. – заборгованість за сумою кредиту; 19 088 грн 51 коп. – заборгованість за процентами. Плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса становить 1 100 грн. Загальна сума стягнення 60 751 грн 58 коп. 
07 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А. В. відкрито виконавче провадження № 67076488 із примусового виконання виконавчого напису № 30995, виданого 30 вересня 2021 року.
Позивач зазначав, що вказаний виконавчий напис вчинений безпідставно, з істотним порушенням вимог закону та порядку його вчинення. Нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було дотримано вимог постанови Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки виконавчий напис за реєстровим № 30995 від 30 вересня 2021 року було вчинено на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 вересня 2021 року № 30995, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., про стягнення з нього на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 200277868 від 08 липня 2020 року, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 30995 від 30 вересня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» грошових коштів.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач АТ «Банк Форвард» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подало апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подав до апеляційного суду заяву у якій просив розглядати справу за його та позивача відсутності. Відповідач про причини неявки апеляційний суд не повідомив. 
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у цій справі є 17 вересня 2024 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 липня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ «Банк Форвард» укладений кредитний договір № 200277868.
30 вересня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 30995, яким звернув стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованість за кредитним договором № 200277868 від 08 липня 2020 року у розмірі 59 651 грн 58 коп., з яких: 40 563 грн 07 коп. – заборгованість за сумою кредиту; 19 088 грн 51 коп. – заборгованість за процентами. Плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса становить 1 100 грн. Загальна сума стягнення 60 751 грн 58 коп. (а.с.36). 
07 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А. В. відкрито виконавче провадження № 67076488 із примусового виконання виконавчого напису № 30995, виданого 30 вересня 2021 року.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що нотаріусом порушена процедура вчинення виконавчого напису, оскільки такий вчинений не на підставі нотаріально посвідченого кредитного договору. При вчиненні виконавчого напису банком не було надано документів на підтвердження безспірності заборгованості позивача та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана банком нотаріусу для вчинення нотаріального напису.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з пп. 2.1. п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Підпунктами 3.2., 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.
Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.
Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Такий правий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.
Отже, вчиняючи 30 вересня 2021 року виконавчий напис № 30995 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. неправомірно керувався п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. 
Наведене свідчить, що редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, з огляду на нечинність постанови № 662 в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», не передбачала можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису № 30995 від 30 вересня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, згаданим Порядком також передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.
У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Водночас як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували безспірність вимог стягувача та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, а також доказів надіслання стягувачем повідомлення-вимоги боржнику про усунення порушень та отримання останнім такої вимоги.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції позову не знайшли свого підтвердження, на підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, відповідачем належних та допустимих доказів не надано, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Судом першої інстанції надано правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог, правильно вирішено спір по суті. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                      У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: