ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 серпня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 183/4412/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року (суддя Оладенко О.С., повне судове рішення складено 21 червня 2024 року) в справі № 183/4412/24 за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 453 від 09 квітня 2024 року за частиною другою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Рішенням  Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Звертає увагу, що оскільки в повістці позивачу був встановлений термін прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 – 01 листопада 2023 року о 8 годині, то перебіг строку правопорушення (неприбуття по повістці) почався з 02 листопада 2023 року.
Вважає, що це правопорушення не є триваючим, адже обов`язку з`явитися у подальші дні для позивача ані повісткою, ані нормативно-правовими актами, ані законодавством не встановлено.
Відповідно, двомісячний строк накладення адміністративного стягнення сплинув 02 січня 2024 року.
Судом першої інстанції не надано обґрунтувань щодо цивільної правосуб`єктності відповідача, що було однією з підстав позову.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №453 від 09 квітня 2024 року на ОСОБА_3 накладено штраф в розмірі 300 неоподаткованих мінімум доходів громадян, тобто 5100 грн.
За змістом цієї постанови 09 квітня 2024 року встановлено, що в умовах діючого особливого періоду, а саме воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України №1202-ІХ від 24 лютого 2022 року, та у подальшому неодноразово продовженого, громадянин України ОСОБА_1 отримав 31 жовтня 2023 року під розписку повістку на 01 листопада 2023 року про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не прибув без поважних причини, чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. 09 квітня 2024 року зазначений громадянин був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.
У копії постанови, яка подана позивачем, у графі «від отримання/підпису за отримання другого примірника постанови відмовився у присутності свідків» відсутні підписи та відомості про свідків, проте підкреслено «від підпису за отримання другого примірника постанови відмовився».
Зазначеною графою передбачена фіксація як факту отримання постанови, так і факту відмови від підпису за отримання копії постанови. Проте, у копії постанови, наданій відповідачем, вказані свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та наявні їх підписи.
Протоколом №453 від 09 квітня 2024 року, складеним відносно ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 в умовах діючого особливого періоду, а саме воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України №1202-ІХ від 24 лютого 2022 року, та у подальшому неодноразово продовженого, громадянин України ОСОБА_1 отримав 31 жовтня 2023 року під розписку повістку на 01 листопада 2023 року про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але у порушення абз. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у призначений час, а також і у подальшому, до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув без поважних причин, чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 258, ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09 год. 45 хв. 09 квітня 2024 року у приміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено адресу позивача, місце роботи, номер мобільного телефону, який співпадає з номером телефону, вказаним позивачем у позовній заяві, а також відомості про документ, що посвідчує особу )паспорт громадянина України).
У графі протоколу «підпис особи, яка притягується до відповідальності» відсутній підпис. У графі «від підписання протоколу відмовився у присутності свідків» наявні підписи та прізвища, ім`я та по-батькові свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Судом першої допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від підпису в отриманні документів.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши, що ця особа діє від імені ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Врахувавши, що позивачем в обґрунтування підстав неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 не вказано поважних причин, не надано доказів поважності причин неявки за повісткою, суд першої інстанції вказав про невстановлення поважних причин неявки позивача за викликом то ТЦК.
Суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання відповідачем процедури накладення адміністративного стягнення, зазначивши, що відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення адрес свідків та пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є формальним порушенням, які не спростовують факту вчиненого правопорушення.
Аргументи позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення (неповідомлення про дату та час розгляду справи, не отримання в день винесення копії постанови) суд першої інстанції також відхилив, зазначивши, що позивачу забезпечено право бути присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення та вирішенні питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки, а обставин позбавлення позивача можливості реалізації ним визначених ст. 268 КУпАП прав судом не встановлено та доказів цього позивачем до суду не надано.
Також судом першої інстанції вказано, що правопорушення, вчинене позивачем, яке виразилось у нез`явленні його під час мобілізації до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, є триваючим порушенням, початком якого є наступний день після дати, зазначеної у повістці, а припиняється таке порушення в день фактичного з`явлення особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Позивач з`явився до ТЦК лише 09 квітня 2024 року та у той же день посадовими особами відповідача і було виявлено факт порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», адміністративне стягнення накладено на позивача 09 квітня 2024 року, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про дотримання відповідачем двомісячного строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності з дня виявлення триваючого порушення.
Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова №453 від 09 квітня 2024 року про накладення адміністративне стягнення на позивача за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП, а в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки помилковими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 453 від 09 квітня 2024 року на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 300 неоподаткованих  мінімум доходів громадян, тобто 5100 грн.
За змістом цієї постанови ОСОБА_1 отримав 31 жовтня 2023 року під розписку повістку на 01 листопада 2023 року про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але у порушення абз. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у призначений час, а також і у подальшому, до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув без поважних причин, чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. 09 квітня 2024 року доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Протоколом № 453 від 09 квітня 2024 року, складеним відносно ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 отримав 31 жовтня 2023 року під розписку повістку на 01 листопада 2023 року про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але у порушення абз. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у призначений час, а також і у подальшому, до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув без поважних причин, чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. 09 квітня 2024 року доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Позивач відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення, факт відмови засвідчено свідками.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання дотримання строків накладення адміністративного стягнення, а також ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 210-1 КУпАП (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина перша).
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина друга).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за частиною другою статті 210-1 КУпАП.
Відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі — Закон № 3543-ХІІ) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). 
За положеннями абзацу 2 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі — Закону № 2232-ХІІ) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
З аналізу вищезазначених норм вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Не є спірним питання отримання позивачем повістки про необхідність явки до РТЦК та СП 01 листопада 2023 року та неявку позивача у визначений час до ТЦК. 
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 01 листопада 2023 року за повісткою, врученою позивачу 31 жовтня 2023 року.
Позивачем в обґрунтування поважності причини неявки не надано відповідачу та суду будь-яких доказів, як й власно не вказано про наявність таких поважних причин. 
Основним доводом апелянта є закінчення на час накладення адміністративного стягнення оскарженою постановою (09 квітня 2024 року) строку накладення адміністративного стягнення.
Так, за позицію позивача оскільки в повістці позивачу був встановлений термін прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 – 01 листопада 2023 року о 8 годині, то перебіг строку правопорушення (неприбуття по повістці) почався з 02 листопада 2023 року, двомісячний строк накладення адміністративного стягнення сплинув 02 січня 2024 року, а це правопорушення не є триваючим, адже обов`язку з`явитися у подальші дні для позивача ані повісткою, ані нормативно-правовими актами, ані законодавством не встановлено.
Відповідно до частини першої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Тобто за змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.
КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.
Як вказано вище, приведеним вище приписом Закону №3543-ХІІ встановлено обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
За обставинами цієї справи ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 01 листопада 2023 року, як вказано у отриманій ним повістці.
Тобто днем вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 КУпАП, є 01 листопада 2023 року, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити саме 01 листопада 2023 року.
При цьому суд зауважує, що явка позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 в будь-який інший день після 01 листопада 2023 року, наприклад, 02 листопада 2023 року, утворить склад такого правопорушення.
Постанова № 453 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 210-1 КУпАП винесена ІНФОРМАЦІЯ_2 09 квітня 2024 року, тобто після закінчення визначеного статтею 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.
Суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції, що правопорушення, передбачене частиною другою статті 210-1 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає у неявці у визначений у повістці строк до ТЦК, є триваючим правопорушенням, яке в цьому випадку виявлене 09 квітня 2024 року, з підстав, вказаних вище.
Суд зауважує, що про неявку позивача за викликом по повістці ТЦК стало відомо як 01 листопада 2023 року, коли позивач не з`явився по повістці. 
На користь такого висновку свідчить й той факт, що 14 листопада 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лист щодо доставлення ОСОБА_1 через  порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, для складання протоколів про адміністративні правопорушення, до якого додана копія розписки (а.с. 123 зв.). 
Отже, відповідачем правопорушення виявлено щонайменше 14 листопада 2023 року, тобто у будь-якому випадку, якщо й вважати таке правопорушення триваючим, адміністративне стягнення накладене на позивача поза межами строку, встановленого частиною першою статті 38 КУпАП.  
Посилання суду першої інстанції на те, що склад адміністративного правопорушення виявлено 09 квітня 2024 року, коли після прибуття ОСОБА_1 до ТЦК встановлено відсутність поважних причин неприбуття за повісткою, є цілком незмістовними, адже з`ясування усіх обставин вчинення правопорушення здійснюється відповідним органом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.   
За положеннями пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.
Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені частиною першою статті 38 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржена позивачем постанова має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите.
Разом з тим, суд відхиляє доводи апелянта стосовно відсутності у ІНФОРМАЦІЯ_3 правосуб`єктності.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154.
Відтак, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки законодавцем наділені повноваженнями розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 210-1 КУпАП.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Відповідно до частин першої та шостої статті 139 КАС України суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1514,00 грн, з яких 605,60 грн – судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, 908,40 грн – судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року в справі № 183/4412/24 задовольнити. 
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року в справі № 183/4412/24 за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення скасувати.
Ухвалити в справі № 183/4412/24 нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 453 від 09 квітня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 210-1 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 14 серпня 2024 року та відповідно до частини третьої статті 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 серпня 2024 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов