ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 723/2176/16-ц
провадження № 61-12222св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Краснощокова Є. В.,Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 , яка підписана її представником ОСОБА_6 , на постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 липня 2022 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Височанської Н. К., Одинака О. О.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності.
Позов обґрунтований тим, що з осені 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, мали взаємні права та обов`язки, опікувались один одним, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, здійснювали спільну підприємницьку діяльність, обробляли присадибну земельну ділянку, утримували свійських тварин, купували разом майно, були пов`язані спільним побутом, сприймали один одного як подружжя, стосунки носили характер сімейних відносин, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
З осені 2000 року вони проживали у квартирі АДРЕСА_1 , а з 2010 року у с. Михальча Сторожинецький район, Чернівецька область.
У травні 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 для потреб сім`ї за спільні кошти набули у власність житловий будинок літ. «А» з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що складаються з сарая літ. «В», колодязя літ. «І», хвіртки під 
АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 7324586500:02:003:0341, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться у с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецький область; земельну ділянку площею 0,1853 га, кадастровий номер 7324586500:02:003:0342, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться у с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецький область; у липні 2008 року автомобіль MERCEDES-BENZ G 400, 2002 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 протягом 2009 - 2013 років на земельній ділянці кадастровий номер 7324586500:02:003:0342 за адресою: АДРЕСА_3 здійснили самочинне будівництво житлового будинку літ. «А», тераси літ. «а», сходів літ. «а'», сходів літ. «а''», лазні літ. «Б», вигрібної ями літ. «І», колодязя літ. «ІІ», огорожі під № 1, 2.
Майно було набуто за рахунок коштів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності; за кредитним договором від 04 червня 2004 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 ; з продажу ОСОБА_1 21 червня 2007 року квартири АДРЕСА_4 , а 25 липня 2013 року - житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.
Спадкоємцями ОСОБА_8 за законом першої черги є батьки спадкодавця ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
ОСОБА_1 та ОСОБА_8 у іншому шлюбі з червня 2003 року не перебували.
З урахуванням уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просив:
встановити факт його проживання з ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1;
визнати об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 :
-  автомобіль MERCEDES-BENZ G 400, 2002 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
-  житловий будинок літ. «А», сарай літ. «В», колодязь літ. «І», хвіртку № 1, огорожу № 2, 3 за адресою: АДРЕСА_3 ;
-  земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 7324586500:02:003:0341, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецька область;
-  земельну ділянку площею 0,1853 га, кадастровий номер 7324586500:02:003:0342, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецька область;
-  будівельні матеріали, вироби та конструктивні елементи, які були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку літ. «А», тераси літ. «а», сходів літ. «а'», сходів літ. «а''», лазні літ. «Б», вигрібної ями літ. «І», колодязя літ. «ІІ», огорожі № 1, 
2 за адресою: АДРЕСА_3 .
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2021 року до участі у справі як правонаступників відповідача ОСОБА_7 залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2022 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що підстав для захисту права ОСОБА_1 у обраний ним спосіб немає. Позивачем недоведена наявності між ним та ОСОБА_8 відносин, притаманних подружжю, факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період, який вказаний у позовній заяві, ведення спільного господарства, існування спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна у 2008 році за спільні кошти.
Суд врахував наявність у ОСОБА_8 доходу від здійснення підприємницької діяльності, продаж квартири АДРЕСА_4 та придбання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , земельних ділянок, що знаходяться в с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецька область, здійснення самочинного будівництва будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 за особисті кошти.
Суд першої інстанції зробив висновок, що покази свідків кардинально різняться за своїм змістом між собою, тому з цих показів неможливо встановити обставини справи, оскільки свідчення про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 сімейних відносин мають узагальнений характер, стосуються констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю.
Крім того, суд першої інстанції надав оцінку походженню коштів, використаних ОСОБА_1 для придбання спірного майна, та зазначив, що довідка Державної податкової інспекції у місті Чернівці від 27 травня 2004 року № 1194/17-210, довідка Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області від 30 листопада 2016 року № 13937/10/24-12-13-04 про доходи від підприємницької діяльності не свідчать про наявність у нього достатніх доходів на час набуття майна у 2008 році.
Також суд встановив, що придбання ОСОБА_1 за кредитні кошти квартири АДРЕСА_7 , повернення банку коштів у сумі 20 000,00 дол. США у грудні 2011 року, продаж вказаної квартири, житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 мав місце після завершення будівельних робіт у будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
Суд зазначив, що докази, які підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 не мають правового значення для вирішення справи, оскільки стосуються періоду після набуття у власність житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , земельних ділянок у цьому ж населеному пункті, транспортного засобу та здійснення самочинного будівництва будинку з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою.
При цьому акт Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 14 червня 2016 року, затверджений сільським головою, довідка Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 14 червня 2016 року № 1293 не містять дати, з якої ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали разом.
Суд першої інстанції вказав, що позивач надав видаткові накладні та квитанції із зазначенням об`єму будівельних матеріалів перекриття, крокви, пиломатеріалів, бетону, цементу, які не могли бути використані у ході будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Водночас ОСОБА_1 надав накладні, видані ТОВ «Роднічок», ринком «Рейтинг», приватним підприємцем ОСОБА_9 , приватним підприємцем ОСОБА_10 , рахунки-фактури, надані ТОВ «Ромстал Україна», без підтвердження оплати відповідних товарів.
Також суд зазначив, що відсутність між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 сімейних відносин підтверджується договором між ними стосовно купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 21 червня 2007 року, заявами ОСОБА_8 , поданими нотаріусу про належність грошових коштів під час вчинення правочинів між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 стосовно купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , земельних ділянок, що знаходяться у цьому ж населеному пункті, заявами ОСОБА_1 , поданими нотаріусу, про неперебування у шлюбі та фактичних шлюбних стосунках під час вчинення правочинів між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 стосовно купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання  ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю без шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнано об`єктами права спільної сумісної власності  ОСОБА_1 та ОСОБА_8 :
автомобіль MERCEDES-BENZ G 400, 2002 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
житловий будинок літ. «А», сарай літ. «В», колодязь літ. «І», хвіртку під № 1, огорожу під №№ НОМЕР_3 ,  АДРЕСА_8 ;
земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 7324586500:02:003:0341, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецька область;
земельну ділянку площею 0,1853 га, кадастровий номер 7324586500:02:003:0342, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецька область;
будівельні матеріали, які були використані в процесі самочинного будівництва будинку літ. «А», тераси літ. «а», сходів літ. «а'», сходів літ. «а''», лазні літ. «Б», вигрібної ями літ. «І», колодязя літ. «ІІ», огорожі під № № 1, АДРЕСА_3 на земельній ділянці, кадастровий номер 7324586500:02:003:0342;
рухоме майно: душова кабіна 1 шт.; печі металеві, дров`яні, для саун, 1 шт.; бачки змивні, напівфарфорові та фарфорові з арматурою, безпосередньо встановлювані на унітази, 3 комплекти; біде напівфарфорові із змішувачем, випуском і сифоном, 1 комплект; ванни прямобортні сталеві, емальовані, з двома сталевими підставками, з прокладками, вирівнювачем електричних потенціалів, з пластмасовими випуском, сифоном, переливною трубою та переливом, 1 комплект; котли опалювальні водогрійні чотирисекційні; мийки сталеві емальовані з двома чашами, для встановлення на підстіллі, із змішувачем, пляшковим пластмасовим сифоном, 1 шт.; насосна станція, 1 шт.; висушувач для рушників із сталевих водогазопровідних труб з кріпленнями, 5 шт.; радіатори алюмінієві секційні, 8,62 кВт; радіатори сталеві панельні спарені, 4,02 кВт; умивальники овальні напівфарфорові та фарфорові з нижньою камерою змішування, кронштейнами, сифоном пляшковим, 4 комплекти; унітази напівфарфорові та фарфорові козиркові з сидінням, з суцильновідлитою поличкою, 3 шт.; вентилятор, 1 шт.; світильник стельовий карнизного освітлення, 4 шт.; патрон підвісний, 0,003, 1000 шт.; світильник селевий, дволамповий, 1 шт.; люстра підвісна трьохлампова, 4 шт.; люстра підвісна чотирьохрожкова, 1 шт.; люстра підвісна пятирожкова, 1 шт.; люстра підвісна десятирожкова, 2 шт.; світильник настінний дволамповий, 2 шт.; системи пом`якшення води, 1 шт; розетка штепсельна, 24 шт.; вимикач клавішний, 23 шт.; фільтри для очищення води в трубопроводах систем опалення, діаметр 32 мм, 2 шт.
Суд апеляційної інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив показання свідків, зазначивши, що вони кардинально різняться за своїм змістом між собою. При цьому суд першої інстанції помилково вважав, що з показань свідків неможливо встановити обставини справи, свідчення про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 сімейних відносин носять узагальнений характер, стосуються констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю.
Апеляційний суд також не погодився з доводами ОСОБА_3 щодо надання судом першої інстанції оцінки показам свідків, оскільки суд не обґрунтував неврахування показань свідків з огляду на їх узгодженість з письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.Водночас суд першої інстанції допустив неповноту у дослідженні доказів, що підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та встановлення фактичних обставин, зазначивши, що такі докази не мають правового значення, оскільки стосуються періоду після набуття житлового будинку, земельних ділянок, транспортного засобу та здійснення самочинного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
На переконання суду апеляційної інстанції, при наданні оцінки доказам щодо факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід виходити в першу чергу з особистого ставлення ОСОБА_8 . До матеріалів справи приєднано копію пояснень ОСОБА_8 від 01 травня 2014 року, які відібрав оперуповноважений Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області лейтенант міліції ОСОБА_13 , щодо проживання разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 в с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецька область з 2010 року, придбання спільно у липні 2011 року собак. Ці пояснення засвідчені підписом ОСОБА_8 . Крім того, обставини позиціонування ОСОБА_1 та ОСОБА_8 як сімейної пари, що проживає разом, має взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, підтверджуються показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . З огляду на наведене не заслуговують на увагу посилання  ОСОБА_3 та доводи ОСОБА_2 про існування між ОСОБА_8 і ОСОБА_1 трудових відносин, зокрема виконання ОСОБА_1 обов`язків водія. У цілому доводи відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про наявність між ОСОБА_8 і ОСОБА_1 трудових відносин є припущеннями. При цьому в матеріалах справи немає доказів щодо існування між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 трудових правовідносин, здійснення ОСОБА_8 оплати праці ОСОБА_1 .
Показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_3 про відсутність між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 сімейних відносин, працю ОСОБА_1 водієм спростовуються поясненнями ОСОБА_8 від 01 травня 2014 року, які відібрав оперуповноважений Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області лейтенант міліції ОСОБА_13 , щодо проживання ОСОБА_8 зі своїм чоловіком.
Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції не перевірив належним чином доводів ОСОБА_30 про те, що він та ОСОБА_8 за час спільного проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу для потреб сім`ї за спільні кошти набули у травні 2008 року житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами; земельні ділянки; у липні 2008 року транспортний засіб; здійснили самочинне будівництво житлового будинку, тераси, сходів, лазні, вигрібної ями, колодязя, огорожі у період з 2009 року до 2013 рік.
Суд, надаючи оцінку походженню коштів, використаних ОСОБА_1 для придбання спірного майна, зазначив, що довідка Державної податкової інспекції у місті Чернівці від 27 травня 2004 року №1194/17-210, довідка Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області від 30 листопада 2016 року №13937/10/24-12-13-04 про доходи від підприємницької діяльності не доводять наявності у ОСОБА_1 достатніх доходів на час набуття майна у 2008 році. Проте суд не зробив висновку щодо доходів ОСОБА_1 від здійснення підприємницької діяльності у співставленні із вартістю спірного майна.
Згідно з довідкою Державної податкової інспекції у місті Чернівці від 27 травня 2004 року №1194/17-210валовий дохід від господарської діяльності ОСОБА_1 за 3 квартал 2003 року становив 82 960,00 грн, за 1 квартал 2004 року - 91 400,00 грн. Із довідки Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області від 30 листопада 2016 року №13937/10/24-12-13-04 про доходи від підприємницької діяльності вбачається, що валовий дохід ОСОБА_1 становив: у 2004 році - 230 000,00 грн; у 2005 році - 163 218,00 грн; у 2006 році - 35 556,00 грн (у розрахунку 2 963,00 грн на місяць); у 2007 році - 70 575,00 грн (у розрахунку 5 881,25 грн на місяць); у 2008 році - 44 285,00 грн (у розрахунку 3 690,42 грн на місяць); у 2009 році - 31 270,00 грн (у розрахунку 2 605,83 грн на місяць); у 2010 році - 38 850,00 грн (у розрахунку 3 237,50 грн на місяць).
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , який укладений між ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельською І. Л. 21 травня 2008 року, продаж вказаного майна вчинено за 11 610,00 грн.
На підставі договору, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 73244586500:002:003:0341, яка розташована в с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецька область, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельською І. Л. 21 травня 2008 року, продаж земельної ділянки вчинено за 53 575,00 грн.
За змістом договору, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1853 га, кадастровий номер 73244586500:002:003:0342, яка розташована в с. Михальча, Сторожинецький район, Чернівецька область, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельською І. Л. 21 травня 2008 року, продаж земельної ділянки вчинено за 25 775,00 грн.
У матеріалах справи відсутні докази ціни, за якою у липні 2008 року придбано легковий джип марки MERCEDES-BENZ G 400, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Отже висновки суду першої інстанції про недостатність доходів у ОСОБА_1 на час набуття майна у 2008 році не узгоджуються з матеріалами справи.
Суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції не надав оцінки приєднаної до матеріалів справи фототаблиці, яка є електронним доказом та необґрунтовано визначив період здійснення самочинного будівництва, завершення будівельних робіт у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 -  кінець 2011 року.
Відповідно до виготовленого Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 рік побудови житлового будинку визначено - 2013. У  такому разі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у ОСОБА_1 коштів, отриманих від продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки за тією ж адресою, після завершення будівельних робіт у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , придбання ОСОБА_1 бетонної суміші за видаткової накладною від 23 квітня 2009 року № 350, цементу за накладною від 15 травня 2013 року № 1, коли такі роботи не проводились згідно з фототаблицею. Наведеним спростовуються також висновки суду першої інстанції щодо недоведеності участі ОСОБА_1 у здійснення самочинного будівництва будинку шляхом придбання будівельних матеріалів. Крім того, надані ОСОБА_1 видаткові накладні на придбання пиломатеріалів підтверджують наявність фактично понесених витрат на здійснення самочинного будівництва. При цьому розмір такої участі не дає підстав для висновку про недоведеність здійснення ОСОБА_1 та ОСОБА_8 самочинного будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_3 за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти в інтересах сім`ї.
Крім того, копією заяви ОСОБА_1 від 15 червня 2009 року до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області із зазначенням місця проживання (квартира за адресою: АДРЕСА_9 ) про викрадення особистих речей, копіями судових повісток та повідомлень Першотравневого районного суду м. Чернівці, Апеляційного суду Чернівецької області, які направлялись ОСОБА_1 за адресою вказаної квартири протягом 2006-2008 років підтверджується визначення ним місця свого проживання, тобто з ОСОБА_8 . Доводи ОСОБА_3 щодо реєстрації ОСОБА_1 у іншому житловому приміщення не спростовують наведених обставин. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. 
Разом з тим договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , укладений 21 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , заяви ОСОБА_8 , подані нотаріусу, про належність грошових коштів під час вчинення правочинів між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 стосовно купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 та земельних ділянок, заяви ОСОБА_1 , подані нотаріусу, про неперебування у шлюбі та фактичних шлюбних стосунках під час вчинення правочинів між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки за цією ж адресою самі по собі не свідчать про непроживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю за наявності доказів про такі обставини. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про недоведеність ОСОБА_1 наявності між ним та ОСОБА_8 відносин, притаманних подружжю, факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений у позові період, ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна у 2008 році за спільні кошти.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У грудні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до Верховного Суду 
з касаційною скаргою за підписом представника ОСОБА_6 , в якій просила скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неповно дослідив докази, які підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та застосував норми статті 74 СК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а норми статті 331 ЦК України застосував неправильно;
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначив, що при наданні оцінки доказам щодо факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід виходити в першу чергу з особистого ставлення ОСОБА_8 . При цьому суд послався на копію пояснень ОСОБА_8 від 01 травня 2014 року, які відібрав оперуповноважений Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області лейтенант міліції ОСОБА_13 щодо проживання разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 в с. Михальча Сторожинецького району Чернівецької області з 2010 року, придбання спільно у липні 2011 року собак, які засвідчені підписом ОСОБА_8 . У 2008 році були укладені договори щодо придбання спірних земельних ділянок, житлового будинку і автомобіля. На придбаних земельних ділянках у 2009 році ОСОБА_8 розпочала будівництво житлового будинку та господарських будівель. Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначала, що у період 2009 року позивач і ОСОБА_8 залили фундамент, зробили підвал, залили моноліт, монтували дерев`яний брус на будинок та дах. У 2010 році у будинку були встановлені вікна і в цей час він переїхав у будинок, а ОСОБА_8 переїхала у будинок весною 2011 року, коли була встановлена сантехніка, проведена вода, світло. Право власності на все майно, яке вони набували, реєстрували на ОСОБА_8 з метою уникнення накладення арешту на майно через наявність у ОСОБА_1 кредитної заборгованості перед банком, яку він погасив у 2011 - 2012 році, виручивши кошти з продажу належної йому квартири, яку вони використовували як офіс, кошти у сумі 105 000,00 дол. США. Спірний автомобіль ОСОБА_1 та ОСОБА_8 придбали за 48 500 дол. США, оформивши право власності на нього також на ОСОБА_8 . Цим автомобілем на цей час користується ОСОБА_1 . Крім цього, етапи та строки будівництва спірного будинку підтверджуються поданими до суду першої інстанції фототаблицями, які суд апеляційної інстанції безпідставно визнав неналежними та недопустимими доказами. Отже, сам позивач у апеляційній скарзі зазначає про те, що у новостворений будинок він переїхав проживати у 2010 році, коли були зведені стіни, перекриття, встановлено дах та вікна, а ОСОБА_8 - навесні 2011 року, коли була встановлена сантехніка, проведена вода, світло. При цьому будинок виконано із клеєного брусу та він фактично не потребував внутрішніх оздоблювальних робіт у вигляді шпаклювання, штукарки, фарбування стін та стелі, а отже станом на 2010 рік будівельні роботи були завершені, а навесні 2011  року завершено проведення внутрішніх мереж. Тому позивач сам заперечує обставини, викладені у письмових поясненнях ОСОБА_8 , наданих лейтенанту міліції ОСОБА_13 01 травня 2014 року, про те, що вона з чоловіком проживає в с. Михальча з 2010 року. У суді першої інстанції у своїх поясненнях ОСОБА_1 стверджував, що ОСОБА_8 переїхала у с. Михальча та почала проживати там з 2012 року. Ці пояснення зафіксовані в описовій частині рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2022 року. Про це стверджували і відповідачі, посилаючись на монтаж кухонних меблів та кухонної техніки у кінці грудня 2011 року (узгоджується з відповідними нарядом-замовленням та квитанцією). Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив період, протягом якого було придбане та створено спірне майно, а саме в період часу з 2008 року по 2011 рік включно. Крім того, письмові пояснення ОСОБА_8 щодо спільного проживання з ОСОБА_1 у новоствореному будинку з 2010 року не підтверджують факт проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу на період придбання майна та виконання будівельних робіт, тобто в період часу з 2008 до 2010 року. Цими ж доказами спростовуються відомості щодо року побудови спірного будинку (2013 рік), які зазначені у технічному паспорті, виготовлення якого замовив сам ОСОБА_1 . На цей же доказ послався суд апеляційної інстанції як на підтвердження часу завершення будівництва, залишивши без уваги показання самого ОСОБА_1 , який стверджував що навесні 2011 року в будинку були проведено внутрішні комунікації та мережі;
факт проживання ОСОБА_1 у новоствореному будинку з 2010 року пояснювався свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_31 тим, що він не мав постійного місця проживання через постійні судові спори та конфлікти зі своїми родичами через спадкове майно - будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5 та не міг там мешкати. Тому як тільки були закінчені будівельні роботи у будинку, з дозволу ОСОБА_8 , позивач поселився у ньому. ОСОБА_1 під час розгляду судами різних інстанцій майнових спорів між ним та його родичами зазначав адресу місця проживання: АДРЕСА_9 . Водночас у матеріалах справи відсутні докази про вручення йому повісток за цією адресою. У матеріалах справи також наявний акт від 09 листопада 2016 року, затверджений начальником КЖРЕП № 14, в якому зазначено, що ОСОБА_1 зі слів сусідів за вказаною адресою не проживав;
період з 2006 року до 2007 року не стосується періоду придбання та створення майна, а тому повістки та повідомлення про виклики до суду, які були адресовані на його ім`я та адресу саме за його вказівкою, не є доказом ведення спільного господарства, наявність між позивачем та ОСОБА_8 усталених сімейних стосунків у 2008-2011 роках;
суд першої інстанції надав правильну оцінку накладним, поданим ОСОБА_1 на підтвердження факту придбання будівельних матеріалів. Суд апеляційної інстанції хоча послався на їх наявність, проте належної оцінки щодо допустимості та достовірності таких доказів не надав;
апеляційний суд зазначив про те, що суд першої інстанції не зробив висновків щодо доходів ОСОБА_1 від здійснення підприємницької діяльності та не зіставив їх з вартістю спірного майна. При цьому суд апеляційної інстанції послався на довідки податкових органів про доходи ОСОБА_1 від підприємницької діяльності за 2004-2010 роки, де його валовий дохід на рік становив: у 2004 році - 230 000,00 грн; у 2005 році - 163 218,00 грн; у 2006 році - 35 556,00 грн; у 2007 році - 70 575,00 грн; у 2008 році - 44 285,00 грн; у 2009 році - 31 270,00 грн; у 2010 році - 38 850,00 грн, а також на вартість спірного майна зазначеного у договорах купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, укладених між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 21 травня 2008 року, де вартість земельної ділянки площею 0,25 га становить 53 575,00 грн, земельної ділянки площею 0,1853 га - 25 775,00 грн, житлового будинку - 11 610,00 грн, а всього - 90 960,00 грн. На підставі вказаних відомостей суд апеляційної інстанції вважав, що у ОСОБА_1 було достатньо доходів для придбання спірного майна. Водночас у матеріалах справи докази щодо вартості спірного транспортного засобу відсутні. Суд апеляційної інстанції не врахував ні вартість будівельних матеріалів, що були використані в процесі самочинного будівництва будинку, у сумі 3 387 911,00 грн (відповідно до висновку будівельної експертизи), ні вартість спірного транспортного засобу у сумі 1 058 918,00 грн (згідно зі звітом про оцінку майна), ні витрат, які були здійснені ОСОБА_1 в період отримання доходу (в тому числі погашення кредиту, який отримано у 2004 році та повністю виплачено у 2011 році). За таких обставин суд при порівнянні доходів ОСОБА_1 та вартості спірного майна врахував лише вартість меншої частини такого майна у сумі 90 960,00 грн, а щодо вартості транспортного засобу та матеріалів, використаних у будівництві житлового будинку на загальну суму 4 446 829,00 грн висновків не зробив. Доказів того, що у ОСОБА_1 були будь-які заощадження, які він акумулював з 2000 до 2008 роки та які були збережені до моменту придбання спірного майна, немає. ОСОБА_1 пояснив, що у грудні 2011 року повністю розрахувався за кредитним договором, відчуживши квартиру АДРЕСА_7 , яка перебувала в іпотеці, сплативши банку 20 000,00 дол. США. Інша частина коштів, виручена від продажу квартири була витрачена на будівництво спірного будинку. За таких обставин помилковими є висновки апеляційного суду, що доходи від підприємницької діяльності та кошти, виручені від продажу ОСОБА_1 особистого майна у грудні 2011 року (квартири) та у липні 2013 року (будинку) були витрачені на будівництво спірного будинку, оскільки ці правочини мали місце після завершення будівельних робіт, а тому не стосуються періоду придбання та створення спірного майна. Куди саме були витрачені кошти від продажу у грудні 2011 року квартири та яка саме сума отримана ОСОБА_1 невідомо. Помилковими є висновки суду апеляційної інстанції про прийняття ОСОБА_1 участі у будівництві будинку внаслідок своїх трудових затрат (праці), оскільки будівництво здійснювалось за рахунок матеріалів та силами ТОВ «Теміс-Буд», а на виконання внутрішніх робіт були задіяні наймані особи, що не заперечувалось ОСОБА_1 . За таких обставин позивач не надав допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини з 2008 року до 2011 року;
показання свідків, допитаних під час судового розгляду, без наявності інших підтверджуючих доказів, не можуть бути самостійною підставою для встановлення факту спільного проживання. Суд апеляційної інстанції, пославшись на узгодження показань свідків з письмовими доказами, наявними у матеріалах справи (щодо позиціювання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 як сімейної пари, спільне проживання, участь ОСОБА_1 у будівництві будинку), зробив висновок про доведеність вимог позивача. Проте докази, надані ОСОБА_1 на підтвердження вказаних обставин при їх критичному аналізі не свідчать ні про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю в період придбання спірного майна (з 2008 року до 2011 року), ні про ведення спільного господарства, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ні про наявність спільного бюджету, ні про достатність у ОСОБА_1 доходів для придбання спірного майна. У вказаній справі показання свідків, зважаючи на делікатність та інтимність подружніх стосунків, мають узагальнений характер, оскільки відображають виключно їх особисте сприйняття ОСОБА_1 та ОСОБА_8 як членів сім`ї, позиціювання їх як подружжя, виходячи з свого особистого розуміння сімейних стосунків, відносин між чоловіком та жінкою. В основному свідки мотивували своє сприйняття ОСОБА_1 та ОСОБА_8 як подружжя тим, що бачили їх завжди разом. Проте жоден з свідків не зміг вказати за які саме кошти здійснювалось придбання спірного майна та будівництво нового будинку, чи вкладав ОСОБА_1 у це майно свої доходи і якщо так, то в якому розмірі. Свідки також не змогли вказати на обставини щодо ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_8 спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат. Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що показання свідків кардинально різняться за своїм змістом між собою, а тому на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи. Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що показання свідків мають узагальнюючих характер, і зводяться до особистого сприйняття ОСОБА_8 та ОСОБА_1 як подружжя, проте не підтверджують усталених відносин між ними, притаманних подружжю;
при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції надав перевагу доказам позивача про наявність між ним та ОСОБА_8 усталених сімейних відносин в період придбання спірного майна, відкинувши письмові докази, витребувані судом першої інстанції у приватних нотаріусів Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О., ОСОБА_32 , ОСОБА_33 . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 червня 2007 року ОСОБА_1 відчужив на користь ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_4 за узгодженою між сторонами ціною. Ця квартира надалі, 19 травня 2008 року, була відчужена ОСОБА_8 ОСОБА_34 , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витребувані від нотаріуса матеріали нотаріальної справи. У пункті 9  цього договору ОСОБА_8 стверджувала, що квартира, яка є предметом цього договору, не перебуває у спільній сумісній власності подружжя, є її особистою приватною власністю, оскільки на момент її придбання, тобто станом на 21 червня 2007 року, вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі та не проживала однією сім`єю з особою протилежної статі без реєстрації шлюбу. Це також підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_8 від 19  травня 2008 року. У матеріалах нотаріальної справи щодо укладеного 21 травня 2008 року ОСОБА_11 та ОСОБА_8 договору купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_3 міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_8 про належність грошових коштів, за які вчиняється правочин, їй особисто, вони не є  об`єктом прав спільної сумісної власності, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю житлового будинку та земельних ділянок, в тому числі і відповідно до статей 65, 74, 97 СК України, відсутні. Аналогічні заяви містяться в матеріалах нотаріальної справи щодо укладених 21 травня 2008 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Відповідно до договору іпотеки (в матеріалах справи), укладеного 04 червня 2004 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , предметом якого є квартира АДРЕСА_7 , ОСОБА_1 зазначив місцем свого проживання будинок за адресою: АДРЕСА_5 та стверджував, що на момент придбання квартири, що передається в іпотеку, у зареєстрованому шлюбі не перебував та не перебуває, а також заявив, що на момент укладення договору іпотеки, тобто станом на червень 2004 року, спільно з іншою особою не проживає. У матеріалах нотаріальної справи щодо укладених 25 липня 2013 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 також міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 25 липня 2013 року, відповідно до якої він на час придбання будинку в зареєстрованому шлюбі та в фактичних шлюбних стосунках не перебував, та на даний час не перебуває, вказаний будинок є його особистою власністю. Суд апеляційної інстанції безпідставно зазначив, що самі по собі ці договори не свідчать про непроживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю, відсутність спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, хоча одночасно зазначав, що при оцінці доказів щодо факту їх спільного проживання слід виходити, в першу чергу, з особистого ставлення ОСОБА_8 ;
суд апеляційної інстанції безпідставно не погодився з доводами ОСОБА_3 про відсутність підстав для визнання будівельним матеріалів самочинного будівництва об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . При цьому суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми статті 331 ЦК України. Суд встановив, що спірне будівництво здійснювалося без отримання дозвільної документації, тому воно є самочинним. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами статті 376 ЦК України, а норми статті 331 ЦК України на ці правовідносини не розповсюджується. При цьому визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.
Позиція інших учасників справи
У січні 2023 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Гончарової І. М. надійшов відзив, в якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:
постанова апеляційного суду є обґрунтованою, ухваленою на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та з урахуванням норм матеріального та процесуального права;
посилання особи, яка подала касаційну скаргу, щодо застосування апеляційним судом норм статті 74 СК України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних відносинах та неправильне застосування норм статті 331 ЦК України, є необґрунтованими;
відповідач зазначає, що спірне майно було придбано 21 травня 2008 року (земельні ділянки та будинок), 19 липня 2008 року (автомобіль), а у 2009 році розпочато будівництво, яке було закінчено в грудні 2011 року. Суд встановив факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу однією сім`єю з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто саме в цей період ними було набуте спірне майно;
ОСОБА_35 вважає, що суд зробив помилкові висновки щодо достатності у  ОСОБА_1 доходів для придбання спірного майна. При цьому враховано вартість меншої частини майна у сумі 90 960,00 грн, а щодо вартості транспортного засобу та матеріалів, використаних у будівництві житлового будинку, на загальну суму 4 446 829,00 грн, суд висновків не зробив; не врахував витрати ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості, а також відсутності доказів наявності будь-яких накопичень, які він акумулював за 2000 - 2008 роки. Проте такі твердженні відповідача не відповідають дослідженим судом доказам. Крім того, у матеріалах справи немає доказів ціни, за якою у липні 2008 року придбано легковий джип марки MERCEDES-BENZ G 400, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
довготривалість сімейних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , ведення ними спільного господарства, сумісне проживання в період спірного придбання майна свідчать про те, що вони під час придбання вказаного майна проживали разом однією сім`єю як чоловік і жінка. Крім того, покійна ОСОБА_8 у своїх поясненнях, які вона надавала поліції у 2014 році, зазначала, що ОСОБА_1 є її чоловіком, спільно з ним проживали з 2010 року в с. Михальча Сторожинецького району та вели спільне господарство;
суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність у ОСОБА_1 належних доказів щодо наявності грошових коштів для придбання спірного майна. Проте суд не спростував доводів про те, що таких коштів не було і у ОСОБА_8 ;
аргумент стосовно того, що посилання суду на показання свідків, допитаних під час судового розгляду, без наявності інших підтверджуючих доказів не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання, є помилковими, адже суд апеляційної інстанції в своєму рішенні дав оцінку сукупності доказів, в тому числі у їх взаємозв`язку з фактичними даними про обставини, що обґрунтовують вимоги. При цьому суд першої інстанції безпідставно відхилив показання свідків, зазначивши, що вони кардинально різняться за своїм змістом між собою, тому на підставі цих доказів неможливо встановити обставини справи. Свідчення про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 сімейних відносин носять узагальнений характер, стосуються констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. Водночас суд першої інстанції не обґрунтував неврахування показань свідків з огляду на узгодження показань свідків з деякими письмовими доказами, які наявні у матеріалах справи;
крім показань свідків, факт проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_8 підтверджується й іншими доказами, які наявні у матеріалах справи;
з урахуванням стандартів доказування доводи відповідача про надання апеляційним судом переваги доказам позивача, не врахування заяв про неперебування в шлюбі чи у фактичних шлюбних відносинах, які подавались нотаріусам під час вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_8 правочинів стосовно набуття майна у власність, є лише припущеннями. Суд досліджував ці докази, не відхилив їх та надав цим доказам належну оцінку з урахуванням розумної ступені достовірності.
Рух справи в судікасаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2022 року поновлено ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, відкрито касаційне провадження у справі № 723/2176/16-ц і витребувано справу із суду першої інстанції.
Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2024 року справу № 723/2176/16-ц призначено судді-доповідачеві Дундар І. О.
Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі 
№ 644/6274/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 08 червня 2022 року у справі № 1303/1459/12, від 15 липня 2021 року у справі 
№ 727/12480/17, від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19, від 31 травня 2022 року у справі № 208/6075/20, від 14 лютого 2018 року у справі 
№ 129/2115/15-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17, від 06 травня 2020 року у справі № 722/823/17-ц, від 21 березня 2019 року у справі 
№ 909/175/18.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що  ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між ОСОБА_36 та ОСОБА_8 розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 20 березня 2001 року.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_36 реєстрація розлучення відбулася 14 січня 2003 року у міському відділі РАЦС Чернівецького обласного управління юстиції.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_37 розірваний 20 травня 2003 року, актовий запис про розірвання шлюбу № 389 вчинений міським відділом РАЦС Чернівецького обласного управління юстиції.
Відповідно до довідки Державної податкової інспекції у м. Чернівці від 27 травня 2004 року № 1194/17-210 валовий дохід від господарської діяльності ОСОБА_1 за 3 квартал 2003 року становив 82 960,00 грн, за 1 квартал 2004 року - 91 400,00 грн.
Згідно з довідкою Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про доходи від підприємницької діяльності від 30 листопада 2016 року № 13937/10/24-12-13-04 валовий дохід ОСОБА_1 становив: у 2004 році - 230 000,00 грн; у 2005 році - 163 218,00 грн; у 2006 році - 35 556,00 грн (у розрахунку 2 963,00 грн на місяць); у 2007 році - 70 575,00 грн (у розрахунку 5 881,25 грн на місяць); у 2008 році - 44 285,00 грн у розрахунку 3 690,42 грн на місяць); у 2009 році - 31 270,00 грн (у розрахунку 2 605,83 грн на місяць); у 2010  році - 38 850,00 грн (у розрахунку 3 237,50 грн на місяць).
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 внаслідок її приватизації.
21 травня 2008 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_3 . Продаж будинку вчинено за 11 610,00 грн.
21 травня 2008 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 73244586500:002:003:0341, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Михальча Сторожинецького району Чернівецької області. Продаж земельної ділянки вчинено за 53 575,00 грн.
21 травня 2008 року ОСОБА_11 і ОСОБА_8 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1853 га, кадастровий номер 73244586500:002:003:0342, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Михальча Сторожинецького району Чернівецької області. Продаж земельної ділянки вчинено за 25 775,00 грн.
У липні 2008 року ОСОБА_8 придбала легковий джип марки MERCEDES-BENZ G 400, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У договорі купівлі-продажу квартири від 21 червня 2007 року зазначено, що ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_4 за узгодженою між сторонами ціною. Кошти отримані продавцем готівкою до підписання договору, підписами стверджено факт повного розрахунку зі сторони покупця і відсутність щодо нього претензій фінансового характеру.
19 травня 2008 року вказана квартира була відчужена ОСОБА_8 . ОСОБА_38 . У пункті 9 договору купівлі-продажу ОСОБА_8 стверджувала, що квартира, яка є предметом цього договору, не перебуває у спільній сумісній власності подружжя, згідно з статтею 57 СК України є її особистою приватною власністю, на момент її придбання не перебувала в зареєстрованому шлюбі та не проживала однією сім`єю з особою протилежної статі без реєстрації шлюбу.
Відповідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_8 від 19 травня 2008 року на момент придбання квартири, що відчужується ОСОБА_8 , вона у шлюбі не перебувала та не проживала однією сім`єю з особою протилежної статі.
У матеріалах нотаріальної справи щодо укладених 21 травня 2008 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_8 договору купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, а також договорів купівлі-продажу земельних ділянок, міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_8 про належність грошових коштів, за які вчиняється правочин, їй особисто, вони не є об`єктом прав спільної сумісної власності, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю житлового будинку та земельних ділянок, в тому числі і відповідно до статей 65, 74 (право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі), статті 97 СК України, відсутні.
У матеріалах нотаріальної справи щодо укладених 25 липня 2013 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 25 липня 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_1 на час придбання будинку (станом на 10 серпня 2011 року (дата реєстрації права власності)) в зареєстрованому шлюбі та в фактичних шлюбних стосунках не перебував, та на даний час не перебуває, цей будинок є його особистою власністю.
Відповідно до виготовленого Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , рік побудови житлового будинку 2013.
У заяві ОСОБА_1 від 15 червня 2009 року до Шевченківського районного відділу УМВС України в Чернівецькій області щодо викрадення особистих речей зазначено його місце проживання: АДРЕСА_9 .
Відповідно до судових повісток та повідомлень Першотравневого районного суду м. Чернівці, Апеляційного суду Чернівецької області місце проживання ОСОБА_1 визначено за адресою: АДРЕСА_9 .
Позиція Верховного Суду
Щодо позовних вимог про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що «за змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України».
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №  916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).
Отже, визнання певних об`єктів спільним сумісним майном з померлим не  узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неналежність способу захисту права особи.
Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 552/3135/21 (провадження № 61-10360св22).
З огляду на те, що рішенням суду першої  інстанції в задоволені позову щодо визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності відмовлено, а постановою апеляційного суду позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково, постанову апеляційного суду слід скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У задоволенні позовних вимог належало відмовити саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту прав.
Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частини першої статті 315 ЦПК України).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК)».
Позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, лише у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (пункти 41-42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц).
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження №  14-130цс19)).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження 
№ 61-14297сво23) зроблено висновок, що «вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.
Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з  своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.
Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном.
Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору.
Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності.
Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.
Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя.
Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.
У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність».
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
У справі, що переглядається:
звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просив встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки вони мешкали разом, мали взаємні права та обов`язки, опікувались один одним, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, здійснювали спільну підприємницьку діяльність, були пов`язані спільним побутом та сприймали один одного як подружжя, планували їх життя, обговорювали питання фінансового та майнового характеру, обробляли присадибну земельну ділянку, утримували свійських тварин, купували разом майно, спільно харчувались, разом відпочивали, запрошувались хрещеними батьками, їздили до рідних та близьких, внаслідок чого їх стосунки носили характер сімейних відносин, та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю;
відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про встановлення цього факту, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів суду належними і допустимими доказами наявність між ним та ОСОБА_39 відносин, притаманних подружжю, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_39 у заявлений у позові період. Також суд вважав, що позивач не надав доказів на підтвердження  факту ведення спільного господарства з ОСОБА_39 , наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, не довів, що він проживав з ОСОБА_8 у період придбання спірного майна;
при цьому суд першої інстанції встановив, що:
відповідно до договору іпотеки, укладеного 04 червня 2004 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , останній зазначив місцем його проживання будинок АДРЕСА_5 , та стверджував, що на момент придбання квартири, що передається в іпотеку, у зареєстрованому шлюбі не перебував та не перебуває, а також заявив, що на момент укладення договору іпотеки, тобто станом на червень 2004 року, спільно з іншою особою не проживає;
акт від 14 червня 2016 року, затверджений сільським головою Михальчанської сільської ради, відповідно до якого ОСОБА_1 без реєстрації фактично проживав у АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_8 до дня її смерті, вони вели спільне господарство, та довідка від 14 червня 2016 року № 1293 Михальчанської сільської ради не містять вказівку на дату, з якої ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали разом в с. Михальча;
згідно з договором купівлі-продажу квартири від 21 червня 2007 року ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_4 за узгодженою між сторонами ціною. Кошти отримані продавцем готівкою до підписання договору, підписами стверджено факт повного розрахунку зі сторони покупця і відсутність щодо нього претензій фінансового характеру. Зазначений договір свідчить про наявність договірних відносин між сторонами та про відсутність спільного бюджету, оскільки за умови використання на придбання квартири спільних коштів, як стверджує про це ОСОБА_1 , останній в цьому правочині повинен одночасно виступати як продавець та як покупець, у зв`язку з чим необхідна його нотаріально посвідчена згода на придбання квартири, якої в матеріалах нотаріальної справи немає. Зазначена квартира 19 травня 2008 року була відчужена ОСОБА_8 ОСОБА_38 . Як вбачається з пункту 9 цього договору ОСОБА_8 стверджує, що квартира, яка є предметом цього договору, не перебуває у спільній сумісній власності подружжя та згідно з статтею 57 СК України є її особистою приватною власністю, адже на момент її придбання, тобто станом на 21 червня 2007 року, вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі та не проживала однією сім`єю з особою протилежної статі без реєстрації шлюбу. Зазначене також підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_8 від 19 травня 2008 року, зі змісту якої вбачається, що на момент придбання квартири, яка відчужується ОСОБА_8 , вона у шлюбі не перебувала та не проживала однією сім`єю з особою протилежної статі;
у матеріалах нотаріальної справи щодо укладеного 21 травня 2008 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_8 договору купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_3 міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_8 про належність грошових коштів, за які вчиняється правочин, їй особисто, вони не є об`єктом прав спільної сумісної власності, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю житлового будинку та земельних ділянок, в тому числі і відповідно до статей 65, 74 (право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі), статті 97 СК України, відсутні. Аналогічні заяви містяться в матеріалах нотаріальної справи щодо укладених 21 травня 2008 року ОСОБА_11 та ОСОБА_8 договорів купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,1853 га, та площею 0,2500 га, що розташовані в с. Михальча Сторожинецького району Чернівецької області;
у договорі купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , укладеному 25 липня 2013 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , також міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 на час придбання будинку, тобто станом на 10 серпня 2011 року (дата реєстрації права власності) в зареєстрованому шлюбі та в фактичних шлюбних стосунках не перебував, та на даний час не перебуває, цей будинок є його особистою власністю;
натомість апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, послався лише на покази свідків та особисте ставлення ОСОБА_8 в поясненнях, наданих оперуповноваженому Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області. При цьому суд апеляційної інстанції не спростував обставин, які встановлені судом першої інстанції, та письмових доказів, тому неправильно скасував законе та обґрунтоване рішення суду першої інстанції у зазначеній частині.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановахВеликої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 552/3135/21 (провадження № 61-10360св22), дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті частково без додержання норм матеріального і процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
З огляду на висновок суду за наслідком касаційного перегляду справи, судові витрати  ОСОБА_3 на сплату судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 14 500,00 грн підлягають стягненню на її користь з ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана її представником ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 липня 2022 року скасувати.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2022 року залишити в силі.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 14 500,00 грн.
З моменту прийняття постанови суду касаційної постанова Чернівецького апеляційного суду від 29 липня 2022 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                             В. І. Крат
Судді:                                                                                      І. О. Дундар
В. М. Коротун
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко